ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року	                        Львів	Справа № 159/1754/25 пров. № А/857/1754/25 	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                     Довга О.І., 
суддя                                                           Запотічний І.І., 
суддя                                                           Шинкар Т.І.

секретар судового засідання                     Слободян І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву адвоката Світлицької Зоряни Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу за результатами апеляційного розгляду у справі № 159/1754/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
                                                  
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в Ковельський міськрайонний суд Волинської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення № 537 від 06 березня 2025 року.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 08 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2025 року у справі № 159/1754/25 та прийнято нове, яким позов задоволено. Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 537 від 06 березня 2025 року, прийняту тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Стягнено з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 9 514 (дев`ять тисяч п`ятсот чотирнадцять) гривень.
На адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшла заява адвоката Світлицької Зоряни Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. Просить ухвалити додаткову постанову та стягнути з відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача 9 000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.3 ст.252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
З урахуванням приписів ч.4 ст.229, ч.2 ст.313 КАС України, розгляд справи здійснювався за відсутності сторін, які були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, в зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та заяву представника позивача щодо розподілу судових витрат, колегія суддів дійшла висновку, що таку заяву необхідно задовольнити частково та ухвалити додаткове судове рішення з цього питання, зважаючи на таке.
Відповідно до ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
П.1 ч.3 ст.132 КАС України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з положеннями ч.7, 9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Крім того, на підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55).
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.11.2020 у справі № 520/7431/19 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2020 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Суд встановив, що адвокат Світлицька Зоряна Олександрівна (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1413 від 20 січня 2023 року) на підставі ордеру АС № 1136812 від 18 квітня 2025 року та договору про надання правової допомоги від 19 березня 2025 року надавала правову допомогу позивачу у Восьмому апеляційному адміністративному суді.
Матеріалами справи стверджується, що на підтвердження витрат з оплати професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції представником позивача надано:
- копію додатка № 2 від 13 квітня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 19 березня 2025 року ;
- копію додатка № 3 від 21 травня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 19 березня 2025 року;
- копію розрахунку обсягу наданих правничих послуг Долі Юрію Анатолійовичу від 23 червня 2025 року;
- копію довідки-квитанції від 23 червня 2025 року.
Зі змісту розрахунку обсягу наданих правничих послуг від 23 червня 2025 року вбачається, що адвокатом надано такі послуги: складання апеляційної скарги - 6 годин; здійснення представництва інтересів у судових засіданнях у суді апеляційної інстанції - 28.05.2025 та 18.06.2025 згідно з протоколами судових засідань.
Усього до відшкодування представник позивача заявляє витрати в сумі 9  000 (дев`ять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
Таким чином, колегія суддів, здійснюючи вирішення питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, вважає, що оплата адвоката за участь у двох судових засіданнях, проведених у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, які тривали у сукупності менше 30 хв. є завищеною, відтак таку необхідно зменшити.
Апеляційний суд також зауважує, що вартість виконання робіт з підготовки апеляційної скарги у розмірі 6000,00 гривень не відповідає критерію пропорційності з огляду на те, що така за змістом, своїм текстуальним наповненням перекликаються з позовною заявою, рішенням суду першої інстанції, яке було оскаржено до апеляційного суду в цій справі, містить здебільшого виклад обставин справи та цитування документів, що стали підставою звернення позивача до суду.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, враховуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи щодо витрат на професійну правничу допомогу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що витрачений адвокатом час на розгляд цієї справи та об`єм наданої правової допомоги не відповідають співмірності заявленої суми, а тому наявні достатні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 (нуль) копійок, тому заяву необхідно задовольнити частково.
Керуючись ст. ст. 229, 243, 252, 292, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

заяву адвоката Світлицької Зоряни Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу у справі № 159/1754/25 задовольнити частково.
Ухвалити додаткову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 (нуль) копійок.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Т. І. Шинкар