ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2025 року          м.Дніпро         Справа №  904/2246/25
Центральний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді:  Верхогляд Т.А. (доповідач)                                                               
суддів: Іванова О.Г., Чередка А.Є.,
секретар судового засідання: Абадей М.О.
представники сторін:
від позивача: Реброва Л.Г.
представник відповідача у судове засідання не з`явився
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Аграрна справа” на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2025 року у справі № 904/2246/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Аграрна справа”, с. Федоро-Шулічине Кіровоградської області
до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро, м. Дніпро
про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

          ТОВ “Аграрна справа” звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до КЕВ м. Дніпро про визнання права власності на врожай озимої пшениці 2025 року, який засіяний за земельній ділянці загальною площею 298га, яка є власністю Держави та знаходиться в постійному користуванні КЕВ м. Дніпро на підставі державного акту на право користування землею серія Б №009798 від 1980 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав за реєстраційним номером об?єкта нерухомого майна 946389912258 від 07.06.2016 року.
          Одночасно з позовною заявою ТОВ “Аграрна справа”  звернулось до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просило суд заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії щодо врожаю озимої пшениці 2025 року, який засіяний на земельній ділянці загальною площею 298 га, яка є власністю Держави та знаходиться в постійному користуванні КЕВ у м. Дніпро, до набрання рішенням по справі законної сили.
          В обґрунтування необхідності забезпечення позову позивачем зазначено наступне:
-          є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач може в будь-який момент протягом розгляду даної судової справи здійснити збір та продаж вражаю 2025 року, який є предметом позовної заяви;
-          в разі здійснення дій, спрямованих на збирання врожаю, розгляд даної справи із заявленим предметом позову щодо визнання права власності на врожай на конкретній земельній ділянці стане недоречним, а зміна предмету позову після початку розгляду справи по суті - стане неможливим. 
          Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2025 року у справі № 904/2246/25 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “Аграрна справа” про забезпечення позову відмовлено.
          Приймаючи дану ухвалу, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що заявником не підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. 
                  Суд вказав, що заборона відповідачу вчиняти будь-які дії з врожаєм, що знаходиться на земельній ділянці, як то просить позивач, виключає можливість його збору  та здійснення необхідних технологічних дій, які забезпечують фактичне збереження врожаю.
                 Як наслідок, забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб може мати наслідком пошкодження, знищення чи погіршення якості врожаю, що виключає фактичне  забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позову в частині визнання права власності на врожай озимої пшениці і передачу його позивачу.
        Запропоновані позивачем заходи суд вважав неспівмірними з заявленими позовними вимогами.
          Не погодившись з ухвалою суду, позивач  оскаржив її в апеляційному порядку.  
          Просить оскаржувану ухвалу скасувати; ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.
          В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що на даний час між позивачем та відповідачем  виник спір про визнання права власності, відповідач відмовляє позивачу надати доступ до вражаю озимої пшениці 2025 року, яка є власністю позивача.
          Суд при прийнятті оскаржуваної ухвали не врахував, що для позивача  існує загроза втрати врожаю через дії відповідача, що може призвести до значних збитків для позивача.
          Скаржник вказує, що вжиття заходів забезпечення позову - це реальна гарантія виконання судового рішення, виходячи з розумності і обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову і забезпечення збалансованості інтересів сторін у справі. При цьому апелянт  посилається  на правові висновки Верховного Суду та Конституційного Суду України.
                 Відзив на апеляційну скаргу відповідач не надав.
                 Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.06.2025 року  відкрито апеляційне провадження,  розгляд скарги призначено  на 10.07.2025 року на 17:15 год. 
          В судовому засіданні була присутня представник скаржника.
          Відповідач участь свого представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.
          Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).
          Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Як вказано вище, предметом апеляційного оскарження є ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2025 року у справі № 904/2246/25, якою відмовлено позивачу у вжитті заходів забезпечення позову.
          Матеріали справи свідчать, що предметом заявленого позову є позовна вимога позивача до відповідача про визнання права власності на урожай озимої пшениці, яка, як стверджує позивач згідно позовної заяви, була посіяна ТОВ “Аграрна справа” у вересні 2024 року відповідно до укладеного з відповідачем договору  щодо спільної обробки земельної ділянки загальною площею 547,5000 га, яка є власністю держави та знаходиться у постійному користуванні КЕВ м. Дніпро на підставі державного акту на право користування землею серія Б №009798 від 1980 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав за реєстраційним номером об?єкта нерухомого майна 946389912258 від 07.06.2016 року.
          Позивач стверджував, що:
- площа земельної ділянки, засіяна озимою пшеницею, складає 298 га;
- про неможливість пролонгації договору щодо спільної обробки земельної ділянки відповідач повідомив позивача 04.12.2024 року, після проведення посівів;
- оскільки вказана земельна ділянка оброблена під час дії договору, то фактичне її повернення відповідачу можливе після збору врожаю, а відповідно до ст.95 Земельного кодексу України, орендар має право власності на посіви та насадження сільськогосподарських культур; у даному випадку врожай пшениці, посіяний орендарем під час дії договору оренди, є його власністю.
- позивач гарантував сплату необхідних платежів поза межами дії договору до фактичного збору врожаю, однак на час звернення до суду відповідач  зазначає про відсутність можливості для позивача доступу до земельної ділянки та збору врожаю.
        Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
          Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
          Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
          Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Водночас сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.
          Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
          Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;
6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
          У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
          Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
          Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
          Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватись з предметом та підставами позову, можуть бути вжиті судом лише в межах предмету позову та не повинні порушувати права інших осіб.
          Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
          Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
          Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Водночас забезпечення позову має бути спрямоване проти дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
          Звертаючись із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову, позивач зазначив, що у разі задоволення позовної заяви виконання рішення в даній справі буде неможливим. Такі доводи колегія суддів вважає обгрунтованими.
          Пунктом 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 18- рп/2012 від 13.12.2012 року заначено, що у випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, позаяк це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
          У постанові Касаційного господарського суду від 18.07.2018 року у справі № 922/362/18 зазначено, що вжиття заходів забезпечення позову сприяє запобіганню порушення прав позивача та забезпечує можливість реального судового захисту.
          Сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та обґрунтувати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а не подати докази вчинення боржником дій, спрямованих на відчуження його майна/грошових коштів, розпорядження ними тощо, ураховуючи, що право власника на таке відчуження/розпорядження у будь-який момент, який (момент волевиявлення) неможливо ні передбачити, ні відстежити позивачем.
                 За змістом норм ст. ст. 136 та 137 Господарського процесуального кодексу України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення. Такої ж думки дійшов і Касаційний господарський суд у своїй постанові від 18.07.2018 року у справі №922/362/15.
          Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.
          Відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що в даному випадку наявні підстави для задоволення такої заяви виходячи з фактичних обставин справи, оскільки невжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії щодо розпорядження врожаєм озимої пшениці 2025 року, у випадку прийняття рішення на користь позивача, не забезпечить реального захисту прав останнього на врожай, так як відповідач у цьому випадку не позбавляється права розпорядження врожаєм зі спірної земельної ділянки.  
          У вирішенні питання про забезпечення позову колегія суддів вважає обґрунтованими доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
        Втім, вимога позивача заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії щодо врожаю пшениці на вказаній ним земельній ділянці, дійсно може привести до того, що врожай буде не зібраним, відповідно, пошкодженим чи знищеним. В цій частині доводи оскаржуваної ухвали є правильними.
          Отже, вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу розпоряджатись врожаєм озимої пшениці 2025 року, який засіяний за земельній ділянці загальною площею 298 га., яка є власністю Держави та знаходиться в постійному користуванні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро на підставі державного акту на право користування землею серія Б №009798 від 1980 року, яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 946389912258 від 07.06.2016 року, сприятиме запобіганню порушення прав позивача та забезпечить можливість реального судового захисту та фактичного виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. 
          При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження прав відповідача до вирішення спору по суті.
                  З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов помилкових  висновків про відсутність підстав для забезпечення позову, відтак, заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню частково.
          Згідно ч. 1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України   підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
          У зв`язку з наведеним колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим її належить скасувати, прийняти нове рішення про часткове задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення.
          Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

          ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу задовольнити.
         Ухвалу господарського суду Дніпропетровської 12.05.2025 року у справі № 904/2246/25 скасувати.
          Ухвалити  нове рішення.
          Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрна справа» про забезпечення позову задовольнити частково.
          Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Квартирному - експлуатаційному відділу м. Дніпро вчиняти дії щодо розпорядження врожаєм озимої пшениці 2025 року, який засіяний за земельній ділянці загальною площею 298 га., яка є власністю Держави та знаходиться в постійному користуванні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро на підставі державного акту на право користування землею серія Б №009798 від 1980 року та зареєстрована в Державному реєстрі речових прав за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 946389912258 від 07.06.2016 року.
          В іншій частині заяви відмовити.

          Стягувач:   Товариство з обмеженою відповідальністю “Аграрна справа” (код ЄДРПОУ 34200473 юридична адреса: 28533, Кіровоградська область, Долинський район, с.Федоро-Шулічине, вул. Степова, 1А).
          Боржник:  Квартирно-експлуатаційний          відділ міста  Дніпро (код ЄДРПОУ 08004581 юридична адреса: 49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Феодосіївська, будинок 13).
          Постанова є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її ухвалення незалежно від її оскарження та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років із наступного дня після набрання нею законної сили, тобто до 11.07.2028 року.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

          Постанова складена у повному обсязі  16.07.2025 року.

          Головуючий суддя                                                            Т.А. Верхогляд   

          Суддя                                                                                   О.Г. Іванов

          Суддя                                                                                   А.Є. Чередко