Номер провадження: 22-ц/813/334/25 
Справа № 509/6875/21
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2025 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 
третя особа – ОСОБА_8 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
та апеляційну скаргу ОСОБА_6 і ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Подберезська Наталія Валеріївна
на заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 грудня 2022 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа - ОСОБА_8 , про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування інформації та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року, представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_9 , звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області, із вищевказаною позовною заявою в якій просив суд:
визнати недостовірною та такою, що принижує честь гідність та ділову репутацію позивача інформацію, розповсюджену відповідачами у колективній скарзі адресованій Одеському міському голові ОСОБА_10 – 17.08.2021 року та зобов`язати відповідачів у 15 денний термін після набрання законної сили рішенням спростувати дану недостовірну інформацію, шляхом відкликання даної колективної скарги зі спростуванням її змісту;
визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, інформацію, розповсюджену ОСОБА_11 в повідомленнях чата співтовариства під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в соціальній мережі Вайбер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: (мовою оригіналу) « ІНФОРМАЦІЯ_3 за 12 лет - это не первый инцидент с Грековыми - скандалы и пьяные выходки все эти годы. Они цепляются не только к нам... К сожалению, люди страдающие алкоголизмом, не могут быть адекватными... Грековы ведут себя неадекватно давно и не только с нами. Есть такие люди, которые живут склоками и скандалами, а тем более, что эти люди страдают алкоголизмом...», та зобов`язати ОСОБА_2 у п`ятиденний термін після набрання судового рішення законної сили здійснити спростування недостовірної інформації шляхом розміщення в чаті співтовариства під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в соціальній мережі Вайбер інформацію про те, що вищевказана інформація, викладена нею ІНФОРМАЦІЯ_2 , є недостовірною, в тому числі шляхом розміщення в чаті співтовариства під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » без будь-яких скорочень резолютивну частину рішення суду у цій справі в тій частині, яка стосується безпосередньо інформації, розповсюдженої ОСОБА_2 11.08.2021 року.
Стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму моральної шкоди, завданої розповсюдженням недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.
Стягнути солідарно з відповідачів судові витрати по справі, понесені ОСОБА_1 , а саме витрати на правничу допомогу та сплату судового збору у розмірі 25 268 (двадцять п`ять тисяч двісті шістдесят вісім) гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участю третьої особи: ОСОБА_8 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування інформації та стягнення моральної шкоди – задоволено частково.
Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у колективній скарзі, адресованій Одеському міському голові ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у п`ятиденний термін після набрання судового рішення законної сили спростувати дану недостовірну інформацію, шляхом відкликання даної колективної скарги зі спростуванням її змісту, в тому числі подати заяву на ім`я Одеського міського голови, в якій оприлюднити без будь-яких скорочень резолютивну частину рішення суду у цій справі в тій частині, яка стосується безпосередньо колективної скарги на ім`я Одеського міського голови.
Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 в повідомленнях чата співтовариства під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в соціальній мережі Вайбер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: (мовою оригіналу) «… за 12 лет – это не первый инцидент с Грековыми – скандалы и пьяные выходки все эти годы. Они цепляются не только к нам… К сожалению, люди страдающие алкоголизмом, не могут быть адекватными… ОСОБА_13 ведут себя неадекватно давно и не только с нами. Есть такие люди, которые живут склоками и скандалами, а тем более, что эти люди страдают алкоголизмом…» та зобов`язано ОСОБА_2 у п`ятиденний термін після набрання судового рішення законної сили здійснити спростування недостовірної інформації шляхом розміщення в чаті співтовариства під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в соціальній мережі Вайбер інформацію про те, що вищевказана інформація, викладена нею ІНФОРМАЦІЯ_2 , є недостовірною, в тому числі шляхом розміщення в чаті співтовариства під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » без будь-яких скорочень резолютивну частину рішення суду у цій справі в тій частині, яка стосується безпосередньо інформації, розповсюдженої ОСОБА_2 11.08.2021 року.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральної шкоди, завданої розповсюдженням недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 в розмірі 25000 грн.
Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 4086 грн, по 681 грн з кожного.
В задоволенні решти вимог – відмовлено.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог вмотивовано тим, що інформація, яка викладена у листі на ім`я Одеського міського голови ОСОБА_10 та в чаті співтовариства «SOVINYON» соціальної мережі Вайбер, є негативною, неправдивою, та такою, що принижує честь, гідність та й завдає непоправної шкоди діловій репутації позивача, тому підлягає спростуванню. Більш того посада ОСОБА_1 є публічною та передбачає безперервну взаємодію з населення, які проявляють до нього соціальний інтерес, повагу, довіру. Розповсюдження неправдивої інформації відповідачами, та різки образливі висловлювання ОСОБА_2 дискредитували позивача в очах оточуючих, та свідчить про принизливе ставлення відповідачів до позивача, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи. Оскільки честь і гідність є одними з найважливіших прав, повага до яких гарантується державою першочергово, реалізація цього права дає можливість особі відчувати себе повноцінною в суспільстві, забезпечує її взаємодію з іншими індивідами. Оскільки, внаслідок таких дій відповідачів, ОСОБА_1 була завдана моральна шкода у вигляді моральних страждань, наявності емоційного стресу, негативних переживань, тому позивач вважає за потрібне стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду.
Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначив, що належним чином оформлених платіжних документів про оплату послуг на адвоката позивачем та його представником не надано, як і не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що також свідчить про необґрунтованість вимог в цій частині.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що дане заочне рішення в частині відмови у задоволенні вимог позивача щодо стягнення солідарно з відповідачів судових витрат на правничу допомогу винесено незаконно, необґрунтовано, просить цій частині заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким вимоги щодо стягнення судових витрат, понесених ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, стягнувши солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 26945 грн, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 21200 грн та на вжиття процесуальних дій в розмірі 5745 грн. Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 судові витрати, понесені ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги, у вигляді судового збору в розмірі 6129 грн.
Також, не погоджуючись з заочним рішення суду першої інстанції, ОСОБА_6 і ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Подберезська Н.В. подали апеляційну скаргу, в якій зазначаючи, що оскаржуване рішення суду ухвалене на поверхневому, односторонньому дослідженні матеріалів справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення, просять його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Апеляційна скарга ОСОБА_1 вмотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив та не врахував докази, які були наявні в матеріалах цивільної справи, не надав у передбачений діючим законодавством термін, позивачу та його представнику можливість долучити до справи додаткові докази, щодо обсягу наданих послуг адвоката і виконаних робіт та документів, які підтверджують судові витрати, унаслідок чого дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, та необґрунтовано відмовив у відшкодуванні позивачу судових витрат та в ухваленні додаткового рішення про вирішення вказаного питання, тим самим порушивши основні засади цивільного судочинства.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_6 і ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Подберезська Н.В. зазначено, що зазначена справа була розглянута з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки ніхто з сторін по справі не має зареєстрованого в порядку, встановленому законом, місця проживання (перебування) на території Овідіопольського району Одеської області.
Також, акцентується увага на тому, що суд розглянув справу з грубим порушенням основних засад цивільного процесуального законодавства, як то змагальність сторін, диспозитивність та пропорційність, передбачені ст. 2 ЦПК України та постановив судове рішення за відсутності жодної сторони по справі і без належного повідомлення про час, місце, сутність спору. Апелянтами наголошується, що 22.07.2022 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку були надіслані на адресу суду заяву, в якій зазначалось про те, що їм не відомо про сутність справи, по якій вони є відповідачами. В цій же заяві зазначалось, що у зв`язку з повномасштабною війною, вони фактично перебувають на території Румунії та позбавлені можливості приймати участь у справі та захищати свої права, а також позбавлені можливості звернутись до юриста. Акцентується увага на тому, що апелянтам не було надіслано ні копії позовної заяви, ні ухвал про відкриття провадження. Апелянти не відмовлялися від свого права на змагальний розгляд справи, який стосується їх інтересів, саме в зв`язку з допущеними порушеннями процесуального порядку розгляду справ, вони були позбавлені можливості представляти свої права, надавати заперечення проти позовних вимог, надавати докази.
Щодо відомостей, викладених відповідачами в колективній скарзі на ім`я міського голови міста Одеси, зазначено, що більшість висловлювань не є фактами, а є оціночним судженням, висловлюванням особистої думки, а викладені факти не є завідомо неправдивими відомостями.
Щодо повідомлень в співтоваристві «SOVINYON» в соціальній мережі Viber, які додані в підтвердження позовних вимог, відповідачі вказують що вони є не допустимими та тест повідомлень не містить інформації щодо певної особи — відповідача. Крім того текст повідомлень, в яких, на думку позивача міститься інформація, яка порушує його особисту честь і гідність, не містить інформації щодо його певної особи, а тому не може бути визнана такою та спростована.
З приводу моральної шкоди яка стягнута судом, зазначено, що моральна шкода стягнена без наявності належних та допустимих доказів її наявності та розміру. Звертається увага на те, що в зв`язку з відсутністю чіткого регламентування в національному законодавстві понять порушення честі, гідності та ділової репутації, встановлення таких обставин є оціночним судженням суду, однак висновок суду повинен бути обґрунтованим.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Ознайомившись зі змістом апеляційної скарги представника відповідачів, адвоката Підберезської Н.В., представник позивача ОСОБА_1 адвокат Згода О.О. подав на неї відзив, в якому зазначає, що апеляційна скарга відповідачів є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.12.2022 року в справі № 509/6875/21 без змін.
У відзиві наголошується, що до подання до суду позовної заяви позивачем вжиті заходи досудового врегулювання спору, а саме на адресу кожному із відповідачів направлені заяви вимоги спростування неправдивої інформації, зазначеної у скарзі та повідомленнях. Дані заяви-вимоги були отримані скаржниками, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з підписами відповідачів про отримання листа, копії яких містяться в матеріалах цивільної справи.
Доводи апеляційної скарги, щодо неналежного повідомлення відповідачів про дату, час та місце розгляду справи та порушення їх прав в тому числі процесуальних, на участь у розгляді справи, є безпідставними, оскільки з наявних у справі доказів вбачається, що судом вживалися всі можливі процесуальні заходи для такого повідомлення всіх учасників справи. Відповідачі на власний розсуд розпорядилися своїми процесуальними правами, не вжили жодних юридично значущих процесуальних дій в обґрунтування заперечень проти позову та доведення до відомо суду своєї позиції у спорі, відзивів та жодних клопотань не подавали, відмовлялися від вручення судових повісток, які надсилалися судом за всіма відомими місцями їх проживання, а в апеляційній скарзі вирішили підняти питання про порушення судом принципу територіальної підсудності, яке також є безпідставним.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У судовому засіданні 23.01.2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Згода О.О. підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 просив її задовольнити в повному обсязі та просив апеляційну скаргу ОСОБА_6 і ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Подберезська Н.В. залишити без задоволення.
В судовому засіданні 23.01.2025 року представник ОСОБА_6 і ОСОБА_2 , адвокат Подберезська Н.В. підтримала доводи поданої апеляційної скарги, просила її задовольнити в повному обсязі, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила залишити без задоволення.
Від ОСОБА_4 , ОСОБА_7 на електронну пошту Одеського апеляційного суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_2 підтримують в повному обсязі та просять її задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Судові повістки адресовані ОСОБА_3 , ОСОБА_5 повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
У пункті 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.
Тож, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17, від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14, від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20.
Також, додатково сторони повідомлено шляхом розміщення Одеським апеляційним судом оголошення на офіційному веб-сайті судова влада України про місце, дату та час розгляду справи. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. 
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін,а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

17 серпня 2021 року на ім`я Одеського міського голови, ОСОБА_10 , надійшла колективна скарга (надалі – скарга) на начальника служби містобудівного кадастру Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради - Грекова Олександра Сергійовича (надалі – позивач) від ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що підтверджується копією скарги.
У відповідності до змісту колективної скарги (мовою оригіналу): «10 августа 2021 г примерно в 22.30-23.00 находясь на улице Киевской (ЖМ «Совиньон»), владелец дома 2а - ОСОБА_14 , находясь в состоянии сильного алкогольного опьянения: выйдя из своего дома на улицу решил с его слов «наводить порядок и благоустройство в общественном месте»… используя на редкость грубую нецензурную брань начал орать на нас с требованием «не ходить по улицам вечером и не разговаривать в слух», далее перешел в стадию проклятий в наш адрес заявил, что он в пророссийском Одеском горсовете то же наведет порядок…. начал грязно нецензурно оскорблять используя антисемиткие лозунги применяя «фашисткие лозунги», оскорбляя присутсвующих женщин по половому признаку… Начал травить на нас – нижеподписавшихся, находящихся на месте происшествия граждан свою собаку забрав у жены поводок. Приехавшая на место происшествия охрана ЖК, объяснила нам, что эти граждане «систематические алкоголики».
Крім цього, в соціальній мережі Вайбер, співтовариства під назвою «SOVINYON», ІНФОРМАЦІЯ_5 об 15 годині 26 хвилин один з учасників, який закріплений за номером телефону НОМЕР_2 ОСОБА_2 , опублікувала повідомлення наступного змісту: (мовою оригіналу) - «Уважаемые соседи. Я Алла – хазяйка « ОСОБА_15 ». Крайне неприятная ситуация. За 12 лет – это не первый инцидент с Грековыми – скандалы и пьяные выходки все эти годы. Они цепляются не только к нам…Мы никогда на них не жаловались. К сожалению, люди страдающие алкоголизмом, не могут быть адекватными. Независимо от вашего отношения к нам и к нашему «Тбилисо», я желаю вам и вашим родным здоровья и мира».
Також, цього ж дня, об 16 годині 01 хвилині відповідачем – ОСОБА_2 було опубліковано ще одне повідомлення: (мовою оригіналу) «К сожалению, это не решит проблему. Грековы ведут себя неадекватно давно и не только с нами. Есть такие люди, которые живут склоками и скандалами, а тем более, что эти люди страдают алкоголизмом».

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 3 Конституції України, статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності.
У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
У статтях 28, 68 Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність.
Разом з тим у статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Враховуючи наведене, беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Згідно із частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2023 року у справі № 761/14615/21 (провадження № 61-4435св23) зазначено, що «тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року у справа № 536/911/21 (провадження № 61-4812св23) зазначено, що «недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Негативною потрібно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Частиною другою вказаної статті Закону визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08грудня 2021 року у справі № 757/10886/20-ц (провадження № 61-13490св21).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 753/13197/18 (провадження № 61-7891св21) вказано, що:
«суду слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року). Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 278/1638/19 (провадження № 61-3525св21).
У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 757/22307/17-ц (провадження № 61-48302св18) зроблено висновок, що: «згідно зі статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи, або посадової особи рівня суспільного значення та його діяльність представляє суспільний інтерес.
За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності.
Судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна.
Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.
Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року у справі № 200/20351/18 (провадження № 61-21258св19) вказано, що:
«вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.
Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина перша та друга статті 30 Закону України «Про інформацію»).
Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року).

При зверненні до суду з позовом, позивач просив:
визнати недостовірною та такою, що принижує честь гідність та ділову репутацію позивача інформацію, розповсюджену відповідачами у колективній скарзі на начальника служби містобудівного кадастру Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради - Грекова Олександра Сергійовича, адресованій Одеському міському голові Труханову Г.Л. – 17.08.2021 року, а саме, (мовою оригіналу) - «10 августа 2021 г примерно в 22.30-23.00 находясь на улице Киевской (ЖМ «Совиньон»), владелец дома 2а - ОСОБА_14 , находясь в состоянии сильного алкогольного опьянения: выйдя из своего дома на улицу решил с его слов «наводить порядок и благоустройство в общественном месте»… используя на редкость грубую нецензурную брань начал орать на нас с требованием «не ходить по улицам вечером и не разговаривать в слух», далее перешел в стадию проклятий в наш адрес заявил, что он в пророссийском Одеском горсовете то же наведет порядок…. начал грязно нецензурно оскорблять используя антисемиткие лозунги применяя «фашисткие лозунги», оскорбляя присутсвующих женщин по половому признаку… Начал травить на нас – нижеподписавшихся, находящихся на месте происшествия граждан свою собаку забрав у жены поводок. Приехавшая на место происшествия охрана ЖК, объяснила нам, что эти граждане «систематические алкоголики», та зобов`язати відповідачів у 15 денний термін після набрання законної сили рішенням спростувати дану недостовірну інформацію, шляхом відкликання даної колективної скарги зі спростуванням її змісту;
визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, інформацію, розповсюджену ОСОБА_11 в повідомленнях чата співтовариства під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в соціальній мережі Вайбер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: (мовою оригіналу) « ІНФОРМАЦІЯ_3 за 12 лет - это не первый инцидент с Грековыми - скандалы и пьяные выходки все эти годы. Они цепляются не только к нам... К сожалению, люди страдающие алкоголизмом, не могут быть адекватными... Грековы ведут себя неадекватно давно и не только с нами. Есть такие люди, которые живут склоками и скандалами, а тем более, что эти люди страдают алкоголизмом...», та зобов`язати ОСОБА_2 у п`ятиденний термін після набрання судового рішення законної сили здійснити спростування недостовірної інформації шляхом розміщення в чаті співтовариства під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в соціальній мережі Вайбер інформацію про те, що вищевказана інформація, викладена нею ІНФОРМАЦІЯ_2 , є недостовірною, в тому числі шляхом розміщення в чаті співтовариства під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » без будь-яких скорочень резолютивну частину рішення суду у цій справі в тій частині, яка стосується безпосередньо інформації, розповсюдженої ОСОБА_2 11.08.2021 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що інформація розповсюджена відповідачами у листі на ім`я Одеського міського голови ОСОБА_10 та в чаті співтовариства «SOVINYON» соціальної мережі Вайбер, є негативною, неправдивою, та такою, що принижує честь, гідність та й завдає непоправної шкоди діловій репутації позивача, тому підлягає спростуванню.
Так, викладена відповідачами інформація щодо позивача: «находясь в состоянии сильного алкогольного опьянения», «систематические алкоголики», «эти люди страдают алкоголизмом», є такою, що констатує безпосередній факт зловживання позивачем спиртними напоями, тобто є фактичним твердженням та не може бути оціночним судженням, не відповідає встановленим обставинам справи, оскільки така інформація, є думкою, яка висловлена в негативній, образливій формі.
При цьому, судом першої інстанції достовірно встановлено, що публікація, створена та поширена відповідачкою у повідомленнях чата співтовариства під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в соціальній мережі Вайбер ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосується безпосередньо позивача.
За таких обставин, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, урахувавши зміст поширеної відповідачами інформації щодо позивача в її системному зв`язку з фактичними обставинами справи, правильно виходив з того, що позивач довів факт поширення про нього негативної та недостовірної інформації, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, і викладене не є оціночним судженням.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі N 487/6970/20 (провадження N 61-1132св22).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі N 487/6970/20 (провадження N 61 1132св22).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі N 477/874/19 (провадження N 14-24цс21).
Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав про те, що дії щодо поширення недостовірної інформації відносно нього завдали йому моральної шкоди, яка підлягає стягненню на його користь у розмірі – 25000 грн.
Вирішуючи позов в цій частині, місцевий суд виходив з того, що посада ОСОБА_1 є публічною та передбачає безперервну взаємодію з населенням, які проявляють до нього соціальний інтерес, повагу, довіру. Розповсюдження неправдивої інформації відповідачами, та різки образливі висловлювання відповідачів дискредитували позивача в очах оточуючих, та свідчать про принизливе ставлення відповідачів до позивача, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи.
Діями відповідачів та вимушеними змінами в житті позивача, які спричинили йому моральну шкоду є прямий причинний зв`язок. Тому, за наявності порушення немайнових прав позивача, відшкодування якого безпосередньо передбачено нормами Конституції України, від дій відповідачів, відшкодування моральної шкоди здійснюється в обраний позивачем спосіб - у вигляді грошової виплати у розмірі 25 000 грн, яку необхідно стягнути з відповідачів солідарно.

За викладених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що спірна інформація, що була висловлена в брутальній, принизливій, непристойній формі, негативно вплинула на ділову репутацію позивача, враховуючи його трудову діяльність на керівних посадах, що створило негативну соціальну оцінку серед оточуючих, і, що він зазнав душевних страждань та переживань.

Визначення розміру моральної шкоди у сумі 25000 грн, яка стягнута судом першої інстанції, відповідає засадам розумності та справедливості. При цьому апеляційний суд враховує обставини справи та зібрані у справі докази, характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань від поширення щодо нього інформації образливого характеру.

З врахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги, щодо незаконності рішення суду першої інстанції про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування інформації та стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що інформація викладена у колективній скарзі на начальника служби містобудівного кадастру Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради - Грекова Олександра Сергійовича, адресованій Одеському міському голові Труханову Г.Л. – 17.08.2021 року та в повідомленнях чата співтовариства під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в соціальній мережі Вайбер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є такою, що принижує честь гідність та ділову репутацію позивача та завдала моральної шкоди, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не повідомляв про розгляд справи є необґрунтованими.
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції не одноразово надсилались судові повістки та інші документи по справі, які повертались на адресу суду без вручення. Також судом першої інстанції було зроблено запит Органу державної влади щодо доступу до персональних даних ОСОБА_6 і ОСОБА_2 .. На адреси які були отримані відповіддю на запит надсилались судові повістки, які також повертались на адресу суду без вручення.
Крім того матеріали справи містять декілька заяв від ОСОБА_6 і ОСОБА_2 про відкладення розгляду, оскільки вони перебувають за кордоном.
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Сторони зобов`язані демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо їх, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Крім того, не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

Також, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_6  і ОСОБА_2 , що зазначена справа була розглянута з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки ніхто з сторін по справі не має зареєстрованого в порядку, встановленому законом, місця проживання (перебування) на території Овідіопольського району Одеської області.
Справа розглянута судом з урахуванням місця розповсюдження недостовірної інформації та місця спричинення моральної шкоди позивачу.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність заочного рішення в частині відмови у задоволенні вимог позивача щодо стягнення солідарно з відповідачів судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Так, при вирішенні питання щодо відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції слушно послався на практику Верховного Суду, а саме, постанову Великої Палати Верховного Суду, яка у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Тож, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належним чином оформлених платіжних документів про оплату послуг надання адвокатом правничої допомоги, позивачем та його представником не надано, як і не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.
При цьому, цивільна справа перебувала в провадженні місцевого суду з 01.12.2021 року, заочне рішення ухвалено 05.12.2022 року, що спростовує викладене у скарзі ствердження, що суд не надав у передбачений діючим законодавством термін, позивачу та його представнику можливість долучити до справи додаткові докази, щодо обсягу наданих послуг адвоката і виконаних робіт та документів, які підтверджують судові витрати.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги позивача та відповідачів залишити без задоволення, а заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 грудня 2022 року слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 і ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Подберезська Наталія Валеріївна, залишити без задоволення.

Заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко