ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 594/950/24	Головуючий у 1-й інстанції Зушман Г. І. 	
Провадження № 22-ц/817/569/25 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Костів О. З., Храпак Н. М., 
секретар - Гичко К.С. 
                                       з участю ОСОБА_1 - адвоката Богуша В.Д.
               
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 березня 2025 року, ухвалене суддею Зушман Г.І., повний текст якого складено 28 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Борщівська державна нотаріальна контора про визнання незаконним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом, у якому із урахуванням уточнень просив визнати недійсним свідоцтво на право на спадщину №1276, видане 26.08.2004 року Борщівською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_3 та визнати за позивачем право власності у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 на 1/2 частину земельної ділянки (паю), кадастровий номер 6120880900:01:001:0573. 
Позов обґрунтовано тим, що вказана земельна ділянка належала його батькові ОСОБА_5 , який помер у ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті батька право власності на всю ділянку було оформлено за сестрою позивача - ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим 26.08.2004 року Борщівською державною нотаріальною конторою.
Зазначав, що будь-яких заяв про відмову від спадщини після смерті батька він не складав, а наявна у спадковій справі заява такого змісту не відповідає дійсності. Не відмовилася від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 і його дружина (мама позивача) ОСОБА_4 .
Позивач стверджував, що ОСОБА_3 не подавала заяву про прийняття спадщини після смерті батька, не вступала у володіння або користування спадковим майном, і в матеріалах спадкової справи взагалі відсутні документи, які б підтверджували факт прийняття нею спадщини у встановленому законом порядку. У зв`язку з цим, на думку позивача, нотаріус не мав правових підстав видавати їй свідоцтво на право на спадщину на вищевказану земельну ділянку після смерті батька.
Указував, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мама ОСОБА_4 , яка фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , оскільки вступила в управління спадковим майном, до складу якого, окрім іншого, входила спірна земельна ділянка.
За життя - 15.05.1998 року ОСОБА_4 було складено заповіт, згідно якого усе своє майно та земельні ділянки остання заповіла ОСОБА_3 (дочці) та позивачу ОСОБА_1 в рівних частках.
Оскільки після смерті матері упродовж 6 місяців він з сестрою ОСОБА_3 вступив в управління спадковим майном, вважав, що йому належить 1/2 частина спірної земельної ділянки.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його сестра ОСОБА_3 , після смерті якої спадщину прийняв її внук - ОСОБА_2 , якого визначено відповідачем у даній справі.
Заочним рішенням Борщівського районного суду від 18.03.2025 року позов задоволено частково. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 26.08.2004 року завідуючою Борщівською державною нотаріальною конторою на ім"я ОСОБА_3., зареєстроване в Реєстрі за № 1276, в частині успадкування нею після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , права на частину земельної частки (паю), що знаходиться в колективній власності спілки селян ''Перемога", село Більче-Золоте Борщівського району Тернопільської області, розміром 1,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлому ОСОБА_5 на підставі сертифікату серія ТР 0308545, виданого Борщівською районною адміністрацією 03.10.1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів 05.10.1997 року за №145.         Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/4 частину земельної ділянки площею 1,4109 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6120880900:01:001:0573, розташованої на території Більче - Золотецької сільської ради Чортківського (раніше Борщівського) району Тернопільської області. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Судові витрати по справі покладено на сторони в тій частині, в якій вони їх понесли.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі та визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 на 1/2 частину спірної земельної ділянки. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що після смерті його батька ОСОБА_5 єдиним спадкоємцем була його дружина ОСОБА_4 (матір позивача), яка мешкала з померлим на день смерті та фактично вступила у володіння та управління спадковим майном у відповідності до ст. 549 ЦК України, чинної на час виникнення спірних правовідносин.
Сестра позивача ОСОБА_3 спадщину не приймала.
Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване судове рішення не врахував той факт, що мати позивача була єдиним спадкоємцем після смерті чоловіка ОСОБА_5 , а видана у 2004 року довідка № 1530, згідно якої ОСОБА_6 (сестра позивача) протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_5 вступила в управління спадковим майном померлого, на думку скаржника є безпідставною, оскільки видана після 6 років після смерті батька.
Таким чином, ОСОБА_1 заперечує факт спадкування ОСОБА_6 майна після смерті батька ОСОБА_5 , від чого залежить спадкова частка позивача на спірну земельну ділянку.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Богуш В.Д. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з підстав, які у ній викладено.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.        
Обставини справи.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Більче-Золоте Борщівського району Тернопільської області помер ОСОБА_5 . 
За життя ОСОБА_5 набув право на земельну частку (пай) розміром 1,77 в умовних кадастрових гектарах згідно до розпорядження голови Борщівської районної державної адміністрації від 08.09.1997 року №390, яка є предметом спору даній справі.
Із матеріалів спадкової справи № 797, заведеної Борщівською державною нотаріальною конторою до майна померлого ОСОБА_5 видно, що спадкову справу відкрито 26 серпня 2004 року на підставі заяви дочки спадкодавця - ОСОБА_6 , в якій вона зазначала, що померлому ОСОБА_5 належала земельна частка пай, що знаходиться в колективній власності Селянської спілки "Перемога" та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину указуючи, що спадщину прийняла.
У спадковій справі є довідка №1530, видана виконкомом Більче - Золотецької сільської ради у 2004 році, згідно якої ОСОБА_3 протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_7 вступила в управління спадковим майном померлого, що проявилося у знаходженні сертифікату на земельну частку (пай) на руках. 
Крім цього, у матеріалах спадкової справи наявна заява ОСОБА_1 , посвідчена 24.01.2001 року секретарем виконкому Більче - Золотецької сільської ради Борщівського району Тернопільської області Білоус О.В., адресована Борщівській державній нотконторі, в якій ОСОБА_1 підтвердив, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті його батька ОСОБА_7 (батька), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщини він не приймає і із заявою в суд звертатись не буде. 
26.08.2004 року Борщівською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину № 1276 у відповідності до якого спадкоємцем майна ОСОБА_5 є його дочка ОСОБА_3 .
Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності спілки селян ''Перемога", село Більче-Золоте Борщівського району Тернопільської області, розміром 1,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлому ОСОБА_5 на підставі сертифікату серія ТР 0308545, виданого Борщівською районною адміністрацією 03.10.1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів 05.10.1997 року за №145. 
З інформації, наданої 25.11.2024 року Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області, видно, що право на земельну часту (пай) передано ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.08.2004 року № 1276. Відповідно до положень статей 125, 126 Земельного кодексу України, які діяли до 01.01.2013, громадянці ОСОБА_3 на підставі розпорядження Борщівської райдержадміністрації від 14.09.2004 року №414 взамін сертифікату видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА 3487455 площею 1,41 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Більче-Золотецької сільської ради Борщівського (після адмінреформи Чортківського ) району. Кадастровий номер земельної ділянки 6120880900:01:001:0573. 
02.08.2018 року ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА 3487455 зареєструвала право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6120880900:01:001:0573, площею 1,4109 в Державному реєстрі речових прав, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №402219739.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З повідомлення приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Пікуль Г.М. від 02.02.2024 року №47/01-16 вбачається, спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 за заповітом є ОСОБА_2 , який у встановлений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини. 
Як вбачається з довідки Більче - Золотецької сільської ради №296 від 10.03.2023 року, на момент смерті ОСОБА_7 в управління спадковим майном останнього протягом шести місяців вступила його дружина ОСОБА_4 , яка перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі та проживала разом з ним на момент його смерті.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. 
При житті ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Більче-Золотецької сільської ради 15.05.1998 року, яким усе належне їй на день смерті майно заповіла ОСОБА_3 та позивачу ОСОБА_1 в рівних частинах. 
У 2023 році ОСОБА_1 звертався з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом після смерті ОСОБА_4 - житловий будинок.
Заочним рішенням Борщівського районного суду від 14.05.2024 року у цивільній справі №594/1589/23, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задоволено частково та визнано за ОСОБА_1 як за спадкоємцем за заповітом право власності на 3/8 частини домоволодіння, розташованого в  АДРЕСА_1 .
Із змісту указаного судового рішення видно, що 15.02.2000 року ОСОБА_4 склала ще один заповіт, посвідчений Більче-Золотецькою сільською радою за №44, яким заповіла право на іншу земельну частку (пай) згідно сертифіката серія ТР №0308544, що перебуває у колективній власності селянської спілки «Перемога», розміром 1,77 га синові ОСОБА_1 ; спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Крім того, вищевказаним судовим рішенням встановлено, що спадщину після смерті   ОСОБА_5 прийняли спадкоємці першої черги спадкування за законом - дружина ОСОБА_4   та дочка  ОСОБА_3 , які вступили в управління спадковим майном   ОСОБА_5 . 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК УРСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. 
Статтею 524 ЦК 1963 р., чинної на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (ст.529 ЦК 1963 р.). 
Відповідно до норм ст.553 ЦК У РСР 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого - небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.         
Частиною другою цієї статті передбачено, що вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. 
Відповідно до ст. 548 ЦК 1963 р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Згідно ст. 534 ЦК 1963 р. кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.
Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 у рівних частинах були ОСОБА_3 (дочка померлого) та ОСОБА_4 (дружина померлого), які прийняли спадщину, вступивши в управління спадковим майном протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_5 .
Оскільки матір позивача успадкувала 1/2 частину спірної земельної ділянки, тому до складу спадщини після її смерті увійшла 1/2 частина цієї земельної ділянки. Враховуючи, що спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_4 у рівних частинах були ОСОБА_3 та позивач, тому суд дійшов висновку про визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 на 1/4 частину земельної ділянки площею 1,4109 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6120880900:01:001:0573
З врахуванням наведеного суд прийшов до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 26.08.2004 року Борщівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_3., зареєстроване в Реєстрі за № 1276, в частині успадкування нею після смерті ОСОБА_5 права на 1/4 частину вищевказаної ділянки слід визнати частково недійсним.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Так, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 в рівних частках були його дружина ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_3 , які успадкували майно ОСОБА_5 , вступивши в управління спадковим майном.
При цьому ОСОБА_3 зверталася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, надавши довідку №1530, видану виконкомом Більче - Золотецької сільської ради у 2004 році, згідно якої ОСОБА_3 протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_7 вступила в управління спадковим майном померлого.
Дружина ОСОБА_5 вступила в управління спадковим майном, так як на час смерті ОСОБА_5 проживала разом з ним, однак за життя вона не оформила своїх спадкових прав після смерті чоловіка.
ОСОБА_1 був обізнаний про відкриття спадщини після смерті батька, однак спадщину не прийняв - разом з батьком не проживав, в управління спадковим майном не вступив, із заявою про прийняття спадщини не звертався.
Наявна у матеріалах спадкової справи заява ОСОБА_1 про відмову від прийняття спадщини, написання якої він заперечує, жодним чином не впливає на розмір частки ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, оскільки будь-яких доказів прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті батька у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, ним не подано.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції вірно визначив розмір частки - 1/4 земельної ділянки площею 1,4109 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6120880900:01:001:0573, яка підлягає спадкуванню ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_4 .
Враховуючи вищевказане, доводи апеляційної скарги щодо наявності у позивача права на спадкування 1/2 частини спірної земельної ділянки, колегія суддів вважає голослівними.
Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності довідки № 1530, виданої у 2004 року, згідно якої ОСОБА_6 протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_5 вступила в управління спадковим майном, є необґрунтованими, оскільки сам по собі період видачі указаної довідки у 2004 році жодним чином не спростовує відображену у ній інформацію та не дає підстав ставити під сумнів встановлений у ній факт вступу в управління спадковим майном ОСОБА_5 його дочкою ОСОБА_6 .
Доказів на спростування зазначеної довідки ОСОБА_1 не надав. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться лише до незгоди з висновком місцевого суду щодо їх оцінки.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 березня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 2 липня 2025 року.

Головуюча                                                                        Хома М.В.

Судді                                                                                Храпак Н.М.

                                                                               Костів О.З.