ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 р. 	Справа № 440/3153/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 28.04.25  по справі № 440/3153/25
за позовом       ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області           
про скасування протоколу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати протокол/розрахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №916040194636 від 11.09.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області здійснити перерахунок пенсії з 01.03.2024 в розмірі у відповідності до протоколу 916040194636 від 12.06.2024, з урахуванням висновків суду в Постанові від 26.08.2024 у справі №440/3570/23, за винятком сплачених сум, з урахуванням компенсації втрати частини доходів.
В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, 29.04.2021 року Позивач звернувся до Відповідача з проханням поновити йому пенсію з 01.06.2010 року та виплатити її на визначений ним банківський рахунок. 11.06.2021 року Відповідач протиправно відмовив у поновленні пенсії. 25.11.2021 року рішенням Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/9878/21 ухвалено - "Визнати протиправним та скасувати рішення відділу перерахунків пенсій No 2 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 25 від 18.05.2021 щодо відмови ОСОБА_1 в поновленні пенсії за віком. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити ОСОБА_1 з червня 2010 року виплату пенсії за віком, призначену у відповідності до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 26.08.2024 року постановою Другого апеляційного адміністративного суду по справі №440/3570/23 вирішено: "Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №916040194636 від 26.09.2022 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести ОСОБА_1 перерахунок і виплату пенсії з 01.06.2010, з урахуванням понаднормового стажу 19 років відповідно до пункту 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", враховуючи обов`язкові автоматичні масові перерахунки пенсії, відповідно до статей 27, 28, 42, пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", постанов Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", від 01.04.2020 №251 "Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році", від 22.02.2021 №127 "Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році», від 16.02.2022 №118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році", від 24.02.2023 №168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році", з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум." 12.06.2024 відповідач змінив розрахунок пенсії позивача. 
Згідно з протоколом 916040194636 від 12.06.2024 року, пенсія, починаючи з 01.03.2024 року, була розрахована на підставі індивідуально (масово) (у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму), з пенсійної справи була прибрана позначка про "не підлягають МП, призначено за рішенням суду в твердому розмірі". Середній заробіток склав 10431,34 грн, коефіцієнт стажу — 0,392, пенсія з 01.04.2024 по довічно склала 5004 гривні, порівняно з протоколом від 26.09.2022, де пенсія була нарахована в твердому розмірі в 947 гривень. На заяву ОСОБА_1 про добровільне виконання рішення суду відповідач надав лист №186458 від 09.09.2024 року, в якому зазначено, що на виконання рішення суду відповідач здійснив перерахунок пенсії, при цьому розмір пенсії, нібито, в зв`язку з виконанням рішення суду, зменшується. Це підтверджується доданим до листа протоколом відповідача №916040194636 від 11.09.2024 року, з якого вбачається що заробіток був неправомірно зменшений і замість 10431,34 грн склав 6450 грн, а коефіцієнт стажу, замість 0,392, склав 0,039. Таким чином, розмір пенсії протиправно зменшився з 5004 грн до 241 грн. Позивач вважає вказані дії протиправними та звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про скасування протоколу та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправним та скасовано протокол/розрахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №916040194636 від 11.09.2024 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області здійснити перерахунок пенсії з 01.03.2024 в розмірі у відповідності до протоколу 916040194636 від 12.06.2024, з урахуванням висновків суду в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2024 у справі №440/3570/23, за винятком сплачених сум, з урахуванням компенсації втрати частини доходів.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про пенсійне забезпечення", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Позивач скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області та є пенсіонером, якому призначена пенсія за віком в порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зі зниженням пенсійного віку, передбаченим статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як учаснику ліквідації ІІ категорії.
У зв`язку з виїздом до держави Ізраїль виплата пенсії позивачу припинена з червня 2010 року.
07.05.2021 до ГУ ПФУ в Полтавській області надійшла заява представника позивача від 29.04.2021 про поновлення виплати пенсії, разом із апостильованої особистою заявою позивача про призначення/перерахунок пенсії від 04.03.2021, у якій викладено прохання поновити виплату пенсії з моменту припинення - з червня 2010 року.
Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області №25 від 18.05.2021 відмовлено позивачу в поновленні виплати пенсії в Україні, оскільки документи надано поштою, відсутня можливість ідентифікувати особу та відсутні документи, що підтверджують факт постійного проживання на території України.
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 у справі №440/9878/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення відділу перерахунків пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 25 від 18.05.2021 щодо відмови ОСОБА_1 в поновленні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити ОСОБА_1 з червня 2010 року виплату пенсії за віком, призначену у відповідності до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Зазначене рішення суду набрало законної сили 15.07.2022.
На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 ГУ ПФУ в Полтавській області здійснено поновлення виплати пенсії позивачу з 01.06.2010 та нараховано доплату за період з 01.06.2010 по 30.09.2022, що підтверджується рішенням від 26.09.2022 №916040194636.
Не погоджуючись із поновленням виплати пенсії без нарахування індексації та в розмірі, визначеному не на дату нарахування пенсії до виплати, а на дату припинення виплати пенсії, позивач звернувся до суду з позовом.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 по справі № 440/3570/23 було відмовлено у задоволенні позовних вимог.
26.08.2024 року постановою Другого апеляційного адміністративного суду по справі №440/3570/23, було скасовано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 по справі № 440/3570/23. Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №916040194636 від 26.09.2022 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести ОСОБА_1 перерахунок і виплату пенсії з 01.06.2010, з урахуванням понаднормового стажу 19 років відповідно до пункту 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", враховуючи обов`язкові автоматичні масові перерахунки пенсії, відповідно до статей 27, 28, 42, пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", постанов Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", від 01.04.2020 №251 "Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році", від 22.02.2021 №127 "Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році», від 16.02.2022 №118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році", від 24.02.2023 №168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році", з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині в позові відмовлено.
Згідно з протоколом 916040194636 від 12.06.2024 року, пенсія, починаючи з 01.03.2024 року, була розрахована на підставі індивідуально (масово) (у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму), з пенсійної справи була прибрана позначка про "не підлягають МП, призначено за рішенням суду в твердому розмірі". Середній заробіток склав 10431,34 грн, коефіцієнт стажу — 0,392, пенсія з 01.04.2024 по довічно склала 5004 гривні, порівняно з протоколом від 26.09.2022, де пенсія була нарахована в твердому розмірі в 947 гривень.
На заяву ОСОБА_1 про добровільне виконання рішення суду відповідач надав лист №186458 від 09.09.2024 року, в якому зазначено, що на виконання рішення суду відповідач здійснив перерахунок пенсії, при цьому розмір пенсії, нібито, в зв`язку з виконанням рішення суду, зменшується. Це підтверджується доданим до листа протоколом відповідача №916040194636 від 11.09.2024 року, з якого вбачається що заробіток був неправомірно зменшений і замість 10431,34 грн склав 6450 грн, а коефіцієнт стажу, замість 0,392, склав 0,039. Таким чином, розмір пенсії протиправно зменшився з 5004 грн до 241 грн.
Позивач вважає вказані дії протиправними та звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при здійсненні перерахунку відповідачем безпідставно зменшено коефіцієнт стажу, що свідчить про порушення права позивача на належний розрахунок пенсії та подальшого підвищення її розміру відповідно до приписів ст. 42 Закону № 1058-ІV.
У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування протоколу/розрахунку відповідача №916040194636 від 11.09.2024 року, а також зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області здійснити перерахунок пенсії з 01.03.2024 в розмірі у відповідності до протоколу 916040194636 від 12.06.2024, з урахуванням висновків суду в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2024 у справі №440/3570/23, за винятком сплачених сум, з урахуванням компенсації втрати частини доходів.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 9 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до абз. 1 ст. 1 Закону №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Положеннями статті 2 Закону №1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються:  а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Частиною 1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно ст. 9 Закону №1058-IV встановлено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 
1) пенсія за віком; 
2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
В свою чергу, органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону №1058-IV закріплено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Крім того, пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закон №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим законом та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Як зазначено у ст. 1 цього Закону мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.
Виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком (абз. 8 ч. 2 ст. 5 Закону №1058-IV).
За приписами ст. 28 Закону №1058-IV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35, а у жінок - 30 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більше ніж на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.
За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.
Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону №1058-ІV, розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
Таким чином, відповідач при розрахунку пенсії повинен враховувати страховий стаж та заробітну плату позивача та прийняти до уваги, що пенсія позивачеві повинна обраховуватись у розмірі, не нижчому рівня прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.
Згідно зі ст. 4 Закону України “Про прожитковий мінімум” прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Абзацом 3 ч. 2 ст. 27 Закону №1058-ІV передбачено, що розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому ч. 1 та 2 ст. 42 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону №1058-ІV визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.
Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Для пенсій, призначених після 1 січня 2018 року, мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим цієї частини, виплачується після досягнення особою віку 65 років. До досягнення цього віку таким особам може бути призначена державна соціальна допомога на умовах і в порядку, визначених Законом України “Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям”.
Відповідно до п. 4-1 та 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-IV для осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", крім тих, яким після набрання чинності зазначеним Законом здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії: мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абз. 1 ч. 1 ст. 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу; збільшення пенсії, передбачене абз. 2 ч. 1 ст. 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.
З метою забезпечення ефективної реалізації права громадян на перерахунок їх пенсії, на виконання вимог статті 42 Закону №1058-IV Кабінет Міністрів України постановою від 20.02.2019 №124 затвердив Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок №124), яким визначив механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Натомість, колегія суддів звертає увагу, що хоча вказаний Порядок і затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 “Питання проведення індексації пенсій у 2019 році”, проте, враховуючи п. 1 Порядку №124, його дія поширюється не лише на проведення індексації пенсій у 2019 році, а й на її проведення в наступні роки.
Відповідно до абз. 1 і 2 п. 5 Порядку №124, у 2019 році перерахунок пенсій у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 р. на коефіцієнт, визначений згідно з абз. 1 п. 4 цього Порядку.
Кожен наступний перерахунок у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Також слід вказати, що з 01.10.2017 відповідно до Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” розпочато осучаснення (підвищення) пенсій в автоматичному режимі, без звернення пенсіонерів, за матеріалами пенсійних справ.
Таким чином, колегія суддів з урахуванням наведеного доходить висновку, що перерахунок пенсій здійснюється автоматизованим способом за матеріалами пенсійних справ, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
З матеріалів справи, а саме з протоколу 916040194636 від 06.11.2023 року вбачається, що незважаючи на позначку, що пенсія призначена в твердому розмірі, середній заробіток склав 9662,23 грн, коефіцієнт стажу — 0,392, а пенсія з 14.08.2023 склала 4703 гривні, порівняно з протоколом від 26.09.2022, де пенсія була нарахована в твердому розмірі в 947 гривень.
В подальшому, 12.06.2024 відповідач змінив розрахунок пенсії позивача. 
Так, відповідно до протоколу № 16040194636 від 12.06.2024 року, пенсія, починаючи з 01.03.2024 року, була розрахована на підставі індивідуально (масово) (у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму), з пенсійної справи була прибрана позначка про "не підлягають МП, призначено за рішенням суду в твердому розмірі". Середній заробіток склав 10431,34 грн, коефіцієнт стажу — 0,392, пенсія з 01.04.2024 по довічно склала 5004 гривні, порівняно з протоколом від 26.09.2022, де пенсія була нарахована в твердому розмірі в 947 гривень.
Згодом, відповідачем був неправомірно зменшений заробіток позивача і замість 10431,34 грн склав 6450 грн, а коефіцієнт стажу, замість 0,392, склав 0,039, що встановлено з протоколу №916040194636 від 11.09.2024 року.
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що при здійсненні перерахунку відповідачем безпідставно зменшено коефіцієнт стажу, що свідчить про порушення права позивача на належний розрахунок пенсії та подальшого підвищення її розміру відповідно до приписів ст. 42 Закону № 1058-ІV.
Таким чином, дослідивши матеріали справи, аналізуючи наведені норми права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 шляхом визнання протиправним та скасування протоколу/розрахунку відповідача №916040194636 від 11.09.2024 року, а також з метою відновлення порушеного права позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області здійснити перерахунок пенсії з 01.03.2024 в розмірі у відповідності до протоколу 916040194636 від 12.06.2024, з урахуванням висновків суду в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2024 у справі №440/3570/23, за винятком сплачених сум, з урахуванням компенсації втрати частини доходів. 
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 по справі № 440/3153/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.В. Присяжнюк