ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2025 р.	Справа № 440/16886/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м.Києві на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, повний текст складено 07.04.25 року по справі № 440/16886/23
          за позовом            Товариства з обмеженою відповідальністю  «Лубним`ясо»  
          до            Головного управління ДПС у м.Києві                    
          про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Лубним`ясо" звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, а саме просить (з урахуванням уточнень, заявлених у судовому засіданні 26.03.2025) визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення 16.08.2023 № 536780701, № 536790701, № 536810701, № 536750701 в частині.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубним`ясо" задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 16.08.2023 №536780701, №536790701, №536810701. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 16.08.2023 №536750701 у частині основного платежу в розмірі 4551345,00 грн та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1137836,25 грн – на загальну суму 5689181,25 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубним`ясо"  судові витрати зі сплати судового збору загальному розмірі 26840,00 грн.
Головне управління ДПС у м. Києві , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає рішення   суду незаконним, таким, що не ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права у відповідності до ч. 2 ст. 242 КАС України та ст. 129 Конституції України. Стосовно заниження ТОВ «Лубним`ясо» податкових зобов`язань з податку на додану вартість, в періоді з 01.07.2019 по 30.09.2021 на суму 4 214 422 грн. та завищення суми бюджетного відшкодування на суму 4 564 844 грн., по операціям, роботам з утилізації боєнських відходів виробництва, в результаті порушень при розподілі витрат на готову продукцію, списання витрат на виробництво, віднесення витрат до собівартості вказує , що згідно з наданими до перевірки первинними документами та реєстрами бухгалтерського обліку, неможливо встановити, як саме відображаються у бухгалтерському обліку кількість утилізованих відходів. Безповоротні відходи не контролюються Товариством, не є активом і відповідно від їх використання не очікується отримання економічних вигод. До перевірки не надано Приймальних квитанцій, також про них не зазначено у відповіді ТОВ «Лубним`ясо» № 07 від 01.02.2022. Згідно з первинними документами, наданими до перевірки (договір про утилізацію відходів, рахунки на оплату, акти здачі-прийняття робіт, які підписані зі сторони ТОВ «ЛУБНИМ`ЯСО» виконавчим директором Кашперуком О.А, а також регістрами бухгалтерського обліку (картка рахунку 63 по контрагенту – постачальнику Лебединська філія Державного підприємства «Укрветсанзавод», картки рахунку 20), визначено дані щодо кількості утилізованих боєнських відходів, а також дані щодо придбання ВРХ в перевіряємому періоді. Враховуючи вищевикладене, треба зазначити, що до перевірки не надано приймальних квитанцій (які складаються в місті передачі відходів, що потребує ведення кількісного обліку відходів), внутрішніх документів, згідно з якими, на підприємстві встановлено норми відходів лімітно-забірної карти (форма №М-8 та № М-9). При аналізі первинних документів встановлено, що при однаковому оприбуткуванні ВРХ в актах приймання-передачі, рахунків на оплату відображена різна кількість утилізації боєнських відходів, наприклад: у липні 2019 року при кількість придбаного ВРХ становила 355,164 тон, було утилізовано 33,62 т.; у вересні 2021 року при кількості придбаної ВРХ в кількості 354,229 тон, утилізовано 36,33 тон. Тобто, при меншій кількості придбанні ВРХ кількість утилізації зросла. Однак, ці дані неможливо ідентифікувати з кількістю утилізованих відходів (яка не відображена в бухгалтерському обліку підприємства) з кожною одиницею ВРХ, що обліковується на підприємстві Таким чином неможливо, на підставі первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку (в зв`язку з відсутністю кількісного та вартісного обліку відходів) перевірити, як і ким визначається кількість відходів, що утилізуються, і як її можна ідентифікувати з кожною одиницею придбаної ВРХ, що обліковується на підприємстві. Стосовно не здійснення коригування податкового кредиту з суми кредиторської заборгованості по контрагенту ТОВ «Бізнес Продукт Плюс» (код за ЄДРПОУ 41455192) посилається на те , що товари, які були отримані ТОВ «ЛУБНИМ`ЯСО» не були оплачені протягом терміну позовної давності, відсутні підстави для включення сум ПДВ з даного постачання до податкового кредиту, як це передбачено у пункті 198.3 статті 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-V1 (зі змінами та доповненнями). Таким чином, право на податковий кредит щодо таких товарів/послуг у платника податку відсутнє. ТОВ «ЛУБНИМ`ЯСО», на порушення підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 розділу, пункту7 198.3 статті 198 Податкового кодексу України не відкориговано податковий кредит з суми кредиторської заборгованості у червні 2020 на суму 1 064 868 грн. Просить суд скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2025, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Лубним`ясо» відмовити у повному обсязі.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав вимоги та обґрунтування апеляційної скарги , наполягав на її задоволенні.
Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає її доводи необґрунтованими та помилковими , а рішення суду першої інстанції таким , що прийнято з урахуванням всіх встановлених обставин справи , вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 залишити без змін.
Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія суддів, вислухавши суддю – доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи у їх сукупності вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що ТОВ "Лубним`ясо" (ідентифікаційний код 37969771) зареєстроване в якості юридичної особи 01.08.2012, номер запису в ЄДР про юридичну особу 15861020000001097, видами діяльності товариства є: 10.11 Виробництво м`яса (основний); 10.12 Виробництво м`яса свійської птиці; 10.13 Виробництво м`ясних продуктів; 46.11 Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; 46.32 Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; 47.22 Роздрібна торгівля м`ясом і м`ясними продуктами в спеціалізованих магазинах; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого /а.с. 9-12, том 1/.
У період з 21.12.2021 по 03.02.2022 посадовими особами Головного управління ДПС у м. Києві проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ "Лубним`ясо" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2019 по 30.09.2021, валютного – за період з 01.07.2019 по 30.09.2021, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування – за період з 01.07.2019 по 30.09.2021 та іншого законодавства за відповідний період. 
За результатами перевірки складено акт перевірки від 10.02.2022 №7913/ж5/26-15-07-01-03/37969771 /а.с. 17-94, том 1/, у якому зафіксовано порушення ТОВ "Лубним`ясо":
- пункту 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 6 "Виправлення помилок і зміни у фінансових звітах", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.05.1999 №137, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 140.5.11. пункту 140.5 статті 140 Податкового кодексу України щодо завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 3 квартали 2021 року на суму 2458535 грн;
- підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, пункту 189.1 статті 189, пункту 193.1 статті 193, пункту 198.3 статті 198, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, підпункту 3 пункту 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289 (далі - Порядок №21), у результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 384817 грн, у тому числі за червень 2020 року на суму 384817 грн;
- підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, пункту 189.1 статті 189, пункту 193.1 статті 193, пункту 198.3 статті 198, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, підпункту 3 пункту 4 розділу V Порядку №21 щодо завищення від`ємного значення з податку на додану вартість на загальну суму 343128 грн, у тому числі за вересень 2021 року на суму 343128 грн;
- підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, пункту 189.1 статті 189, пункту 193.1 статті 193, пункту 198.3 статті 198, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу, підпункту 3 пункту 4 розділу V Порядку №21 щодо завищення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку на загальну суму 4564844 грн, у тому числі: за липень 2019 року на суму 167058 грн; за серпень 2019 року на суму 205744 грн; за вересень 2019 року на суму 119788 грн; за жовтень 2019 року на суму 177991 грн; за листопад 2019 року на суму 107463 грн; за грудень 2019 року на суму 77443 грн; за січень 2020 року на суму 110999 грн; за лютий 2020 року на суму 158523 грн; за березень 2020 року на суму 165405 грн; за квітень 2020 року на суму 185374 грн; за травень 2020 року на суму 126797 грн; за червень 2020 року на суму 500000 грн; за липень 2020 року на суму 300000 грн; за серпень 2020 року на суму 182625 грн; за вересень 2020 року на суму 122547 грн; за жовтень 2020 року на суму 160608 грн, за листопад 2020 року на суму 131601 грн, за грудень 2020 року на суму 85122 грн, за січень 2021 року на суму 98030 грн, за лютий 2021 року на суму 176335 грн, за березень 2021 року на суму 234882 грн, за квітень 2021 року на суму 296791 грн; за травень 2021 року на суму 183226 грн, за липень 2021 року на суму 285289 грн, за серпень 2021 року на суму 205203 грн;
- пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в частині відсутності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом граничного строку на загальну суму 4214422 грн за період з 01.07.2019 по 30.09.2021;
- статті 51, пункту 70.16 статті 70, підпункту 176.2 "б" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України в результаті порушення вимог податкового законодавства під час перевірки дотримання вимог заповнення та подання податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку за формою №1-ДФ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 "Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ)".
Не погодившись із висновками акта перевірки від 10.02.2022 №7913/ж5/26-15-07-01-03/37969771, позивач подав заперечення на акт перевірки разом додатковими документами від 24.02.2022 №14 та доповнення до заперечення від 06.05.2022 №41, за результатами розгляду яких ГУ ДПС у м. Києві листом від 14.08.2023 №65071/6/26-15-07-01-03 висновки акта перевірки залишило без змін, а заперечення – без задоволення /а.с. 207-216, том 1, а.с. 10-11, том 2/.
Підстави та порядок проведення перевірки позивачем не оскаржуються.     
16.08.2023 на підставі висновків акта перевірки від 10.02.2022 №7913/ж5/26-15-07-01-03/37969771 ГУ ДПС у м. Києві винесені, зокрема, податкові повідомлення-рішення: 
- №536780701, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 343128 грн /а.с. 95-97, том 1/;
- №536790701, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 481021 грн, у тому числі 384812 грн – основний платіж та 96204 грн – штрафні (фінансові) санкції /а.с. 98-100, том 1/;
- №536750701, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 5706055 грн, у тому числі 4564844 грн – основний платіж та 1141211 грн – штрафні (фінансові) санкції /а.с. 105-107, том 1/;
- №536810701, яким застосовано штраф у сумі 27200 грн  /а.с. 101-104, том 1/.
Згідно з розрахунком штрафних санкцій /а.с.103-104, том 1/ встановлена відсутність реєстрації податкової накладної протягом граничного строку, передбаченого пунктом 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України, та застосовано штраф на підставі цієї статті на загальну суму 27200,00 грн.
Відповідно до розрахунку податкових донарахувань за податковими повідомленнями- рішеннями (ППР) від 16.08.2023 №536750701, №563750701, №536750701 /а.с.213-224, том 3/:
1) до ППР №536750701 від 16.08.2023 форма "В1" (завищення бюджетного відшкодування) входять порушення:           
- по епізоду з утилізації відходів на суму о.п – 3871294 грн, ш.с. – 967823,50 грн;
- по епізоду з допущення технічної помилки на суму о.п. – 13499 грн, ш.с. – 3374,75 грн;
- по епізоду некоригування податкового кредиту по заліку однорідних вимог з ТОВ "Бізнес продукт плюс" на суму о.п – 680051 грн, ш.с. – 170012,75 грн: за червень 2020 на суму 394720 грн, (ш.с. 25% від суми = 98680 грн), за липень 2020 на суму 223140 грн, (ш.с. 25% від суми = 55785 грн), за серпень 2020 на суму 62191 грн, (ш.с. 25% від суми = 15547,75 грн);
2) до ППР №536780701 від 16.08.2023 форма "В4" (завищення від`ємного значення з ПДВ) входять порушення: по епізоду з утилізації відходів на суму 343128 грн.
3) до ППР №536790701 від 16.08.2023 форма "Р" (донарахування податкових зобов`язань) входять порушення: по епізоду некоригування податкового кредиту по заліку однорідних вимог з ТОВ "Бізнес продукт плюс" на суму о.п. – 384817 грн, шс. – 96204 грн.
Не погодившись із цими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання їх протиправними та скасування.
Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з відсутності в діях платника податків (позивача) порушень тих норм законів, на які посилається відповідач, і дійшов висновку, що твердження контролюючого органу про наявність таких порушень ґрунтуються на його припущеннях та належним чином не доведені, доводи відповідача суперечать вимогам закону та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог (з урахуванням уточнення позовних вимог, заявлених у судовому засіданні 26.03.2025) та визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 16.08.2023 №536780701, №536790701, №536810701, №536750701 у частині основного платежу в розмірі 4551345,00 грн та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1137836,25 грн – на загальну суму 5689181,25 грн.  
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).
Положеннями підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит – сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що господарська діяльність –  діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку (пункт 22.1 статті 22 Податкового кодексу України).
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Положеннями пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У пункті 198.6 статті 196 Податкового кодексу України наведено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; й) індивідуальний податковий номер.
Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця; покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця.
Перевіряючи правомірність висновків податкового органу щодо відсутності реального характеру господарських операцій між позивачем та контрагентами в оспорюваній сумі, які були покладені в основу акта перевірки, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі – Закон України №996-XIV, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що господарська операція – дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ – документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність – звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.
Згідно з частинами першою та другою статті 3 Закону України №996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Частиною першою статті 9 Закону України №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України №996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Отже, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо ця подія оформлена первинним документом, що містить усі обов`язкові реквізити, визначені частиною другою статті 9 Закону України №996-XIV, зазначена обставина є належним доказом реальності господарської операції.
Відповідно до вимог пунктів 2.1, 2.4, 2.15 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 №168/704 (далі – Положення № 88, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), первинні документи – це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції – це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Наведене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному, зокрема, в постанові від 16.03.2021 у справі № 580/2490/19.
З урахуванням зазначеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Крім того, згідно з пунктом 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України у разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.
За приписами Закону України "Про відходи" від 05.03.1998 №187/98-ВР (втратив чинність 09.07.2023; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відходи – будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.
Отже, головною ознакою відходів є те, що вони втратили свої поживні властивості, навіть частково.
Статтею 17 Закону України "Про відходи" передбачено низку обов`язків суб`єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами згідно цього Закону.
Так, суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані:
а) запобігати утворенню та зменшувати обсяги утворення відходів;
б) забезпечувати приймання та утилізацію використаних пакувальних матеріалів і тари, в яких знаходилася продукція цих підприємств, установ та організацій - суб`єктів господарської діяльності, або укладати угоди з відповідними організаціями на їх збирання та утилізацію;
в) визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також ступінь небезпечності відходів для навколишнього природного середовища та здоров`я людини відповідно до нормативно-правових актів, які затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища;
г) на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку;
д) забезпечувати повне збирання, належне зберігання та недопущення знищення і псування відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія, що відповідає вимогам екологічної безпеки;
е) брати участь у будівництві об`єктів поводження з відходами;
є) здійснювати організаційні, науково-технічні та технологічні заходи для максимальної утилізації відходів, реалізації чи передачі їх іншим споживачам або підприємствам, установам та організаціям, що займаються збиранням, обробленням та утилізацією відходів, а також забезпечувати за власний рахунок екологічно обґрунтоване видалення тих відходів, що не підлягають утилізації;
ж) не допускати змішування відходів, якщо це не передбачено існуючою технологією та ускладнює поводження з відходами або не доведено, що така дія відповідає вимогам підвищення екологічної безпеки;
з) не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об`єктах;
и) здійснювати контроль за станом місць чи об`єктів розміщення власних відходів;
і) своєчасно в установленому порядку сплачувати екологічний податок, що справляється за розміщення відходів;
ї) надавати місцевим органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, уповноваженим органам виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища інформацію про відходи та пов`язану з ними діяльність, у тому числі про випадки несанкціонованого попадання відходів у навколишнє природне середовище та вжиті щодо цього заходи;
й) призначати відповідальних осіб у сфері поводження з відходами;
к) забезпечувати розробку в установленому порядку та виконання планів організації роботи у сфері поводження з відходами;
л) відшкодовувати шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу, здоров`ю та майну громадян, підприємствам, установам та організаціям внаслідок порушення встановлених правил поводження з відходами, відповідно до законодавства України;
м) забезпечувати професійну підготовку, підвищення кваліфікації та проведення атестації фахівців у сфері поводження з відходами;
н) мати ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами і/або дозвіл на транскордонне перевезення небезпечних відходів;
о) мати погоджений із уповноваженими органами виконавчої влади план дій на випадок виникнення надзвичайної ситуації, пов`язаної з поводженням з небезпечними відходами;
п) передбачати при укладанні угод на поставку в Україну товарної продукції утилізацію чи вивезення з України використаних пакувальних матеріалів і тари;
р) здійснювати планування нового будівництва або реконструкції об`єкта поводження з відходами з дотриманням вимог законодавства про містобудування;
с) мати дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, якщо їхня діяльність призводить до утворення відходів, для яких Пзув перевищує 1000;
т) виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами.
Суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами, діяльність яких призводить виключно до утворення відходів, для яких Пзув від 50 до 1000, зобов`язані щороку подавати декларацію про відходи за формою та у порядку, встановленими Кабінетом Міністрів України.
Суб`єкти господарювання, які в установленому порядку визначені виконавцями послуг на вивезення побутових відходів на певній території, здійснюють їх роздільне збирання.
Суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами укладають договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів на певній території, на якій знаходиться об`єкт утворення відходів.
В акті перевірки відображено , що для цілей бухгалтерського обліку відходи виробництва поділяють на зворотні та безповоротні. Безповоротні відходи – це ті відходи, реалізація та/або використання яких у виробничому процесі не передбачається. Вони не потрібні підприємству і від них потрібно позбавитися (утилізувати, знищити, передати спецпідприємству на переробку згідно з вимогами законодавства).
Згідно з пунктом 2.13 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 10.01.2007 №2 (далі - Методрекомендації №2),    зворотні відходи виробництва    – це залишки сировини, матеріалів, напівфабрикатів та інших видів матеріальних цінностей, що утворилися в ході виробництва продукції (робіт, послуг), втратили повністю або частково споживчі властивості початкового матеріалу (хімічні та фізичні) і через це використовуються з підвищеними витратами (зниженням виходу продукції) або зовсім не використовуються за прямим призначенням. Прикладами відходів виробництва можуть бути: металева стружка, обрубки металу, обрізки тканини, дерев`яна стружка та обрізки тощо.
Виробнича собівартість в частині статті "Прямі матеріальні витрати" зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 П(С)БО 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318.
Якщо зворотні відходи реалізуються    без переробки, вони є готовою продукцією. За такими відходами справедливою вартістю є ціна реалізації за вирахуванням витрат на реалізацію та суми надбавки (прибутку) виходячи з надбавки (прибутку) для аналогічної готової продукції і товарів (пункт 3.1 додатка до П(С)БО 19 "Об`єднання підприємств").
За ситуації, коли зворотні відходи перед реалізацією піддаються переробці, вони є незавершеним виробництвом. Тоді справедливою вартістю буде ціна реалізації готової продукції за вирахуванням витрат на завершення, реалізацію та надбавки (прибутку), розрахованої за розміром прибутку аналогічної готової продукції (пункт 3.2 додатка до П(С)БО 19).
Відходи, реалізація та/або використання яких у виробничому процесі не передбачається, активом не визнаються, оскільки підприємство не може отримати від них у майбутньому економічні вигоди (пункт 2.13 Методрекомендацій №2).
Таким чином, законодавством України передбачено обов`язковий кількісний первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, в тому числі безповоротних відходів. При цьому, на відміну від зворотних відходів, безповоротні відходи повинні відображатись в обліку лише в кількісному виражені, оскільки кількість відходів безпосередньо впливає на величину собівартості продукції.
З акту перевірки вбачається, що обґрунтовуючи висновки про порушення позивачем підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, пункту 189.1 статті 189, пункту 193.1 статті 193, пункту 198.3 статті 198, пункту 198.5 статті 198 ПК України, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України перевіряючими зазначено, що товариством не нараховані податкові зобов`язання та не зареєстровані податкові накладні на загальну суму 4214422 грн, у тому числі: за липень 2019 року на суму 167058 грн; за серпень 2019 року на суму 205744 грн; за вересень 2019 року на суму 119788 грн; за жовтень 2019 року на суму 177991 грн; за листопад 2019 року на суму 107463 грн; за грудень 2019 року на суму 77443 грн; за січень 2020 року на суму 110999 грн; за лютий 2020 року на суму 158523 грн; за березень 2020 року на суму 165405 грн; за квітень 2020 року на суму 185 374 грн; за травень 2020 року на суму 126797 грн; за червень 2020 року на суму 500 000 грн; за липень 2020 року на суму 300000 грн; за серпень 2020 року на суму 182625 грн; за вересень 2020 року на суму 122547 грн; за жовтень 2020 року на суму 160608 грн, за листопад 2020 року на суму 131601 грн, за грудень 2020 року на суму 85122 грн, за січень 2021 року на суму 98030 грн, за лютий 2021 року на суму 176335 грн, за березень 2021 року на суму 234882 грн, за квітень 2021 року на суму 296791 грн; за травень 2021 року на суму 183226 грн, за липень 2021 року на суму 285289 грн, за серпень 2021 року на суму 205203 грн, на вартість утилізації боєнських відходів, оскільки неможливо на підставі первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку перевірити, як і ким визначається кількість утилізованих відходів, і як її можна ідентифікувати з кожною одиницею придбаної великої рогатої худоби, що обліковується на підприємстві. До перевірки не надано приймальних квитанцій (які складаються в місті передачі відходів, що потребує ведення кількісного обліку відходів), внутрішніх документів, згідно з якими на підприємстві встановлено норми відходів лімітно-забірної карти (форма №М-8 та №М-9). При аналізі первинних документів встановлено, що при однаковому оприбуткуванні ВРХ в актах приймання-передачі, рахунків на оплату відображена різна кількість утилізації боєнських відходів наприклад: у липні 2019 року при кількості придбаної ВРХ становила 355,164 тонн, було утилізовано 33,62 тонн; у вересні 2021 року при кількості придбаної ВРХ в кількості 354,229 тонн, утилізовано 36,33 тонн. Тобто, при меншій кількості придбання ВРХ кількість утилізації зросла. Однак, ці дані неможливо ідентифікувати з кількістю утилізованих відходів (яка відображена в бухгалтерському обліку підприємства) з кожною одиницею ВРХ, що обліковується на підприємстві.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Лубним`ясо" здійснює господарську діяльність з виробництва м`яса при наявності технологічних умов та обладнання для переробки великої рогатої худоби, виробничих потужностей, переробного цеху і холодильного обладнання, у зв`язку з чим самостійно проводить забій ВРХ. При цьому , при забої великої рогатої худоби на товаристві виникає частина безповоротних відходів.
Наведене сторонами не заперечується. 
Позивачем до перевірки, а у подальшому, й до матеріалів цієї справи, надано договір №ЛЕБ/09/У/35/38621599/2020 від 01.10.2020, відповідно до якого на користь ТОВ "Лубним`ясо" ДП "Укрветсанзавод" в особі Лебединської філії ДП "Укрветсанзавод" зобов`язується виконати роботи по організації збирання, подальшої переробки та утилізації або видалення продуктів тваринного походження, які відносяться до II та III категорії відходів, неякісних харчових продуктів та продовольчої сировини, термін реалізації якої закінчився або яка не відповідає вимогам і стандартам згідно з чинним законодавством України .
Також, надано раніше укладений договір №ЛЕБ/09/У/35/38621599/2016 від 04.05.2016, відповідно до якого на користь ТОВ "Лубним`ясо" ДП "Укрветсанзавод" в особі Лебединської філії ДП "Укрветсанзавод" зобов`язується надати послуги з організації збирання, утилізації побічних продуктів тваринного походження, які відносяться до І, II та III категорії відходів (боєнські відходи, трупи загиблих тварин, кістки, птиця, риба, тощо), неякісних харчових продуктів та продовольчої сировини, термін реалізації якої закінчився або яка не відповідає вимогам і стандартам згідно з чинним законодавством України .
Згідно з наявних у матеріалах справи приймальних квитанцій за період липень 2019 року – вересень 2021 року  , актів здачі-приймання робіт (надання послуг) з утилізації побічних продуктів тваринного походження та відходів (боєнських відходів) за період липень 2019 року – вересень 2021 року, рахунків на оплату послуг з утилізації боєнських відходів за період липень 2019 року – вересень 2021 року   та платіжних доручень на оплату послуг за договорами утилізації  визначено дані саме стосовно загальної вартості боєнських відходів у сумі 4214422,34 грн.
Вказана вартість боєнських відходів визначена перевіряючими також в акті перевірки від 10.02.2022.
У ході перевірки відповідачем не досліджені (за доводами представника відповідача, позивач не надав ці документи до перевірки) , надані до матеріалів справи позивачем документи: відповіді акти по забою, копії журналу обліку результатів передзабійного ветеринарного огляду тварин і ветеринарно-санітарної експертизи м`яса і м`ясних продуктів (та інших продуктів забою) на бойнях суб`єктів господарювання за 2019-2021 роки (оригінали яких досліджені у ході розгляду справи в судовому засіданні) та копії видаткових накладних на 50 аркушах, згідно з якими позивач – постачальник, а інші юридичні особи/суб`єкти господарювання – покупці щодо товару, який був реалізований після забою (м`ясо, м`ясні продукти та інші продукти забою).
Щодо обов`язку надавати ці документи на момент перевірки суд зазначає таке.
Згідно з пунктом 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
За приписами пункту 44.7 статті 44 ПК України у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).
Згідно з пунктом 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
ПК України дозволяє платнику податків у разі ненадання документів під час проведення перевірки надати документи і після завершення такої перевірки, які мають бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Верховний Суд вже неодноразово аналізував зазначені норми податкового законодавства (зокрема, але не виключно, у постановах від 28 березня 2023 року у справі № 810/3270/16, від 27 червня 2019 року у справі № 806/343/17) та дійшов висновку, що закріпленому у пункті 86.7 статті 86 ПК України праву платника податків подати до контролюючого органу заперечення на акт перевірки кореспондує визначений цією ж нормою обов`язок контролюючого органу розглянути такі заперечення, надавши платнику податків відповідь, та врахувати результати розгляду заперечень при прийнятті рішення про визначення грошових зобов`язань.
У постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 826/285/15 Верховний Суд вказав, що зміст пункту 86.7 статті 86 ПК України дає підстави для висновку про те, що при прийнятті податкового повідомлення-рішення податковим органом повинні враховуватися не лише висновки акта перевірки, а й результати розгляду заперечень платника податків на такий акт як його невід`ємної частини.
У постанові Верховного Суду від 27.04.2022 у справі №420/13197/20 наведено, що аналіз наведених положень Податкового кодексу України зумовлює висновок про те, що витрати, дохід для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит з податку на додану вартість, мають бути підтверджені фактично здійсненими господарськими операціями, належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність цих операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника. Такі документи платник податку зобов`язаний подати до перевірки, а у разі наявності обставин, які це унеможливлюють – після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки.
Проте наслідки, передбачені пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, стосуються документів, що відповідають сукупно наступним умовам: це документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки; на підставі яких платник веде облік доходів, витрат та інших показників; безпосередньо пов`язані із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань; їх зберігання є законодавчим обов`язком платника податків; а вимога щодо їх надання містилася у належно оформленому запиті контролюючого органу.
У постановах від 24.02.2020 (справа №440/4443/18), від 27.04.2022 (справа №420/13197/20) Верховний Суд виснував, що суд не може обмежити право платника податків довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Разом з тим, з огляду на визначені нормами ПК України мету й повноваження контролюючого органу під час проведення податкової перевірки, у разі якщо рішення контролюючого органу вмотивоване саме ненаданням платником податків на вимогу контролюючого органу первинних документів, адміністративний суд, виходячи з окреслених процесуальним законом меж судового доказування, повинен перевіряти і враховувати такі обставини й винятки з них при вирішенні спору.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного суду від 02 квітня 2025 року по справі № 540/1641/19.
Матеріалами справи встановлено, що контролюючим органом направлено позивачу запит "Про надання пояснень №1 від 12.01.2022", у якому просив надати первинні документи та пояснення, на підставі яких первинних документів відображається списання на Дт 901 рахунок "Яловичина" 1 кат. (доросла)", відповідно до оборотно-сальдової відомість по рахунку 201 за 2020 рік по даній номенклатурі оприбуткування відображено у кількості 3837277,39 на суму 247769175,87 грн; усі наявні первинні документи та пояснення, на підставі яких первинних документів відображено данні записи в бухгалтерському обліку з одночасним відображенням у додатку РІ  .
Листом вих. №8 від 01.02.2022 позивачем надані пояснення стосовно запитуваних питань  .
26.01.2022 контролюючим органом направлено запит позивачу "Про надання пояснень №3", у якому просив надати первинні документи та пояснення, як саме відображаються у бухгалтерському обліку кількість утилізованих відходів, ким саме визначається вага відходів, як здійснюється ідентифікація утилізованих відходів з кожною одиницею верха  .
У відповіді на запит від 01.02.2022 вих №07 позивачем зазначено, що відображення утилізації відходів в бухгалтерському обліку здійснюється на підставі акта здачі-приймання робіт. До листа додано акт здачі-прийняття робіт №926 від 30.11.2020, акт здачі-прийняття робіт №594 від 24.07.2020, договір між позивачем та Лебединською філією Державного підприємства "Укрветсанзавод" про утилізацію відходів №ЛЕБ/09/У/35/38621520/2020 від 01.10.2020  .
03.02.2022 контролюючим органом направлено запит №4 позивачу, у якому запропоновано надати письмові пояснення та їх документальне підтвердження щодо обставин, що стосуються події правопорушення та вжитих платником податків заходів щодо дотримання правил та норм законодавства, з посиланням на документи та інші фактичні дані, що підтверджують зазначені обставини  .
Листом вих. №9 від 08.02.2022 позивачем надані пояснення стосовно запитуваних питань .
24.02.2022  позивачем   подано до Головного управління ДПС у м. Києві заперечення до акта документальної планової виїзної перевірки №7913/Ж5/26-15-07-01-03/37969771 від 10.02.2022, у якому зазначено, зокрема, що товариством надано документи та відомості (що підтверджують ведення кількісного обліку відходів товариством по кожній партії великої рогатої худоби), які не були досліджені ревізорами контролюючого органу з причин незалежних від товариства і відповідно об`єктивний розгляд цих обставин та наданих документів неможливий без проведення перевірки, оскільки вимагається частковий перегляд результатів перевірки, просив призначити та провести документальну позапланову перевірку в порядку та на підставах пункту 78.1.5 статті 78 Податкового кодексу України. 
До цього заперечення позивачем додано копії актів по забою на 669 аркушах, копії приймальних квитанцій на 102 аркушах, копії актів здачі-прийняття робіт на 97 аркушах, копії рахунків на 97 аркушах, копію договору №ЛЕБ/09/У/35/38621520/2016 від 04.05.2016 на 5 аркушах, копію договору №ЛЕБ/09/У/35/38621520/2020 від 01.10.2020 на 3 аркушах, копію договору з додатками №1705 від 17.02.2021 на 4 аркушах.
Позивач скористався таким правом та надав вищевказані документи , однак вказані документи не враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
З урахуванням висновків Верховного Суду, суд зазначає, що відповідачем не доведено, що ним були витребувані від позивача: видаткові накладні, згідно з якими позивач – постачальник, а інші юридичні особи/суб`єкти господарювання – покупці щодо товару, який був реалізований після забою (м`ясо, м`ясні продукти та інші продукти забою); журнали обліку результатів передзабійного ветеринарного огляду тварин і ветеринарно-санітарної експертизи м`яса і м`ясних продуктів (та інших продуктів забою) на бойнях суб`єктів господарювання за 2019-2021 роки. При цьому акти по забою за спірний період подані до заперечень на акт (до прийняття спірних податкових повідомлень-рішень).
Отже, суд приймає в якості доказів на надає оцінку наведеним документам.
Так, у матеріалах справи наявні акти по забою за вересень 2021 року на 30 аркушах; акти по забою за серпень 2021 року на 23 аркушах; акти по забою за липень 2021 року на 34 аркушах; акти по забою за червень 2021 року на 29 аркушах; акти по забою за травень 2021 року на 24 аркушах; акти по забою за квітень 2021 року на 34 аркушах; акти по забою за березень 2021 року на 33 аркушах;  акти по забою за лютий 2021 року на 29 аркушах; акти по забою за січень 2021 року на 21 аркушах; акти по забою за грудень 2020 року на 15 аркушах; акти про забою за листопад 2020 року на 20 аркушах; акти по забою за жовтень 2020 року на 17 аркушах; акти по забою за вересень 2020 року на 22 аркушах; акти по забою за серпень 2020 року на 22 аркушах; акти по забою за липень 2020 року на 15 аркушах; акти по забою за червень 2020 року на 16 аркушах; акти по забою за травень 2020 року на 32 аркушах; акти по забою за квітень 2020 року на 25 аркушах; акти по забою за березень 2020 року на 25 аркушах; акти по забою за лютий 2020 року на 34 аркушах; акти по забою за січень 2020 року на 17 аркушах; акти по забою за грудень 2019 року на 11 аркушах; акти по забою за листопад 2019 року на 29 аркушах; акти по забою за жовтень 2019 року на 24 аркушах; акти по забою за вересень 2019 року на 16 аркушах; акти по забою за серпень 2019 року на 32 аркушах; акти по забою за липень 2019 року на 32 аркушах.
Також, позивачем надані копії журналу обліку результатів передзабійного ветеринарного огляду тварин і ветеринарно-санітарної експертизи м`яса і м`ясних продуктів (та інших продуктів забою) на бойнях суб`єктів господарювання за 2019-2021 роки на 166 аркушах  та копії видаткових накладних на 50 аркушах, згідно з якими позивач – постачальник, а інші юридичні особи/суб`єкти господарювання – покупці щодо товару, який був реалізований після забою (м`ясо, м`ясні продукти та інші продукти забою)  . 
Щодо доводів апелянта з посиланням на те , що при аналізі первинних документів неможливо було ідентифікувати відходи , які утилізовано на виконання договору від 01.10.2020 укладеного з ДП «УКРВЕТСАНЗАВД», оскільки підприємством не розмежовано згідно вимог вказаного договору які саме відходи ( боєнські відходи , кістки ) були утилізованій, колегія суддів зазначає , що акти здачі-придбання робіт , які надані позивачем до заперечень на акт перевірки та до матеріалів справи свідчать про утилізацію саме боєнських відходів.
Також, представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив , що кістки не передавалися на утилізацію, на утилізацію передавались лише боєнські відходи , що підтверджується також актами по забою, які надавались до заперечень на акт перевірки та до матеріалів справи. Крім того , зазначив , що кістки переробляються підприємством самостійно.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується облік відходів товариства у кількісному вираженні із конкретизацією типу та складу таких відходів.
Водночас, як вищезазначено, суд приймає в якості доказів наведені документи, яким відповідачем не була надана оцінка до прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.
Згідно зі    статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Верховний Суд в постанові від 20.12.2019 у справі №1540/4811/18 висловив позицію, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи надані платником податків містять інформацію, що не відповідає дійсності, останній має спростовувати ці доводи. 
Таких висновків дійшов Верховний Суд і в постановах від 21.02.2020 (справа №815/253/16), від 24.01.2020 (справа №805/4446/15-а), від 05.11.2019 (справа №826/9649/18) та від 25.09.2019 (справа №1340/4987/18).
Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.
При цьому будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.
Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції – умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.
Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об`єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.
Враховуючи вищевказані норми законодавства, первинні документи, які складені суб`єктами господарської діяльності на операції, що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненої операції, не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; відсутність первинних документів обліку.
Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 24.05.2022 у справі № 640/11594/21.
Отже, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди, є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. 
Відповідачем не надано доказів наявності між позивачем та ДП "Укрветсанзавод" при здійсненні ними договірних відносин взаємоузгоджених зловмисних дій, не спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. 
З огляду на викладене наведені докази свідчать про реальність господарських операцій щодо утилізації відходів.
Враховуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в цій частині та визнання протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення №536750701 від 16.08.2023 форма "В1" (завищення бюджетного відшкодування) у частині по епізоду з утилізації відходів на суму – 3871294 грн основний платіж та – 967823,50 грн штрафні (фінансові) санкції, загалом – 4839117,50 грн.
Також ,з огляду на вищенаведені висновки суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №536810701 від 16.08.2023, відповідно до якого застосовано штраф у сумі 27200,00 грн, оскільки цей штраф застосований також щодо операцій з утилізацією відходів виробництва за період 01.07.2019 по 30.09.2021 (як зазначено, зокрема, відповідачем у відзиві /а.с.147-148, том 1/).
Так , у податковому повідомленні-рішенні №536810701 від 16.08.2023 відображено, що встановлена відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України, податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 4214422,00 грн.
Відповідно до розрахунку штрафних санкцій (а.с.103-104, том 1) встановлена відсутність реєстрації податкових накладних протягом граничного строку, передбаченого пунктом 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України, та застосовано штраф на підставі цієї статті на загальну суму 27200,00 грн: за звітні (податкові) періоди, за які подано декларації, липень 2019 року – лютий 2020 року по 3400 грн.
Доводи апелянта стосовно правовідносин по утилізації відходів є безпідставними та спростовані вище встановленим, а відповідно у позивача і не виникло обовязку щодо виписки та реєстрації таких податкових накладних.
Щодо правовідносин по взаємозаліку між позивачем та ТОВ "Бізнес Продукт Плюс" судом першої інстанції встановлено та вбачається з   акту перевірки від 10.02.2022,  що висновки про порушення позивачем підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, пункту 189.1 статті 189, пункту 193.1 статті 193, пункту 198.3 статті 198, пункту 198.5 статті 198 ПК України та підпункту 3 пункту 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289 (далі - Порядок №21), перевіряючі обґрунтували тим, що платник податку при придбанні товарів/послуг у ТОВ "Бізнес Продукт Плюс", які не були оплачені протягом терміну позовної давності та вважаються безповоротною фінансовою допомогою, не відкоригував податковий кредит з кредиторської заборгованості за червень на загальну суму 1064868,00 грн.
Так , між ТОВ "Бізнес Продукт Плюс" та ТОВ "Лубним`ясо" укладено договір поставки №18 від 16.03.2019, на виконання умов якого ТОВ "Бізнес Продукт Плюс" поставило ТОВ "Лубним`ясо" м`ясо яловиче І категорії охолоджене на загальну суму разом із ПДВ - 6304126,34 грн.
У подальшому, між ТОВ "Бізнес Продукт Плюс" та ТОВ "Лубним`ясо" укладено договір поставки №430 від 22.03.2019, на виконання умов якого ТОВ "Лубним`ясо" поставило на адресу ТОВ "Бізнес Продукт Плюс" яловичину І категорії охолоджену, яловичину 2 категорії заморожену, жили яловичі, кістки яловичі на загальну суму разом із ПДВ - 6304126,34 грн.
Реальність наведених вище поставок контролюючим органом в акті перевірки від 10.02.2022 під сумнів не ставиться. 
При цьому , ТОВ "Бізнес Продукт Плюс" та ТОВ "Лубним`ясо" у спірному випадку з метою проведення розрахунків за договорами поставки №18 від 16.03.2019 та №430 від 22.03.2019 на суму 6304126,34 грн дійшли згоди здійснити залік зустрічних однорідних вимог.
З цією метою між ТОВ "Бізнес Продукт Плюс" та ТОВ "Лубним`ясо" укладено та підписано угоду про залік зустрічних однорідних вимог від 01.06.2020, відповідно до якої зараховані зустрічні однорідні вимоги за грошовими зобов`язаннями за договорами поставки №18 від 16.03.2019 та №430 від 22.03.2019 на суму 6304126,34 грн.
В акті перевірки від 10.02.2022 зафіксовано надання позивачем на перевірку картки рахунку 717 за 2020 рік та угоди про залік зустрічних однорідних вимог від 01.06.2020.
Відповідно до 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фінансова допомога – фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. 
Безповоротна фінансова допомога - це: 
сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів;
сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості;
сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності;
основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).
Поворотна фінансова допомога – сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.
Отже, безповоротна фінансова допомога – це, зокрема, сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.
Загальний строк позовної давності встановлено у    три роки згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України.
З викладеного слідує, що виникнення та погашення заборгованості за договорами поставки відбулося в межах строку позовної давності.
Крім того, у додаткових письмових поясненнях відповідач підтвердив ту обставину, що бухгалтерська операція щодо заліку зустрічних однорідних вимог була відображена в бухгалтерському обліку позивача 01.06.2020 перед датою ліквідації ТОВ "Бізнес Продукт Плюс", як юридичної особи.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності, необґрунтованості та відповідності дійсним обставин справи висновків контролюючого органу, що позивачем у порушення підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України не відкориговано податковий кредит з кредиторської заборгованості за червень 2020 року на загальну суму 1064868,00 грн.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо визнання протиправними та скасуванню податкового повідомлення- рішення №536750701 від 16.08.2023 форма "В1" (завищення бюджетного відшкодування) в частині  по епізоду некоригування податкового кредиту по заліку однорідних вимог з ТОВ "Бізнес продукт плюс" на суму 680051 грн – основний платіж та 170012,75 грн – штрафні (фінансові) санкції, загалом – 850063,75 грн, а також податкового повідомлення-рішення №536790701 від 16.08.2023 форма "Р".
Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Всупереч наведеній нормі КАС України, відповідач не довів правомірності прийняття спірних податкових повідомлень - рішень.
Отже, у спірних правовідносинах податковий орган діяв не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що прийняті податковим органом податкові повідомлення - рішення від 16.08.2023 №536780701, №536790701, №536810701, №536750701 у частині основного платежу в розмірі 4551345,00 грн та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1137836,25 грн – на загальну суму 5689181,25 грн. не відповідають вимогам чинного законодавства, що є підставою для їх скасування.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Разом з тим, у контексті оцінки доводів апеляційних скарг колегія суддів  звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, розглянувши доводи апеляційної скарги, колегія суддів  не встановила підстав для скасування оскаржуваного судового рішення..
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 по справі № 440/16886/23  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  04.07.2025 року