ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4049/25 Справа № 211/759/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року                                                        м.Кривий Ріг

Справа № 211/759/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у спрощеному позовному провадженні, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Севостьянова Ірина Григорівна, на додаткове рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 року, яке ухвалено суддею Ткаченко С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 лютого 2025 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений 29 липня 2021 року нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбідою Н.М., посилаючись на наявність у нього підстав вважати, що на час складання заповіту його батько ОСОБА_3 не був у ясній свідомості та не у повній мірі розумів значення своїх дій.
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в частині відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме відшкодування 63 700,00 грн. витрат на правничу допомогу.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.
Додатковим рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суму в розмірі 10 000,00 гривень.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Севостьянова І.Г., просить змінити додаткове рішення суду та задовольнити заяву про відшкодування судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, у повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано виконаної адвокатом роботи та співмірності витрат на професійну правничу допомогу, зокрема, вважає, що судом не у повній мірі досліджено журнали судових засідань, довідки про причини відкладення, заяву представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи, за датою ознайомлення, ухвалу від 06.12.2023 про закриття підготовчого засідання та призначення до судового розгляду по суті, заяву про відвід судді Юзефовича І.Ю., а тому просить суд апеляційної інстанції дослідити ці документи.
Наполягає на тому, що всі витрати, які адвокат несе на кожному етапі представництва в суді (включно з договором та очікуванням судового засідання), є складовою правничої допомоги і повинні компенсуватися справедливо, що є частиною принципу пропорційності витрат.
Просить врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постановах №910/7586/19, №922/2604/20, №641/7612/16, №380/887/20 та інших. 
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване додаткове судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому додаткове рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Севостьянову І.Г., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, позивача ОСОБА_4 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту відмовлено.
Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в частині відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме відшкодування 63 700,00 грн. витрат на правничу допомогу.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.
В матеріалах справи містяться копії договору про надання правничої допомоги від 04 грудня 2023 року з додатковим договором від 02.01.2024 про погоджену суму гонорару в розмірі 1 750,00 грн. за годину роботи адвоката; ордеру на надання правничої допомоги, а також акт № виконаних робіт від 18.01.2025 року на суму 63 908,00 грн., платіжні документи.
Керуючись нормами статей 133, 137 ЦПК України та враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом, значимості таких дій у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про покладення на позивача ОСОБА_1  обов`язку з відшкодування відповідачеві ОСОБА_2 судових витрат, понесених з надання професійної правничої допомоги, у розмірі 10 000,00 грн., у зв`язку з чим частково задовольнив заяву про ухвалення додаткового рішення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства  є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом,  а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може,   за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Як вбачається з матеріалів справи, професійну правничу допомогу відповідачу ОСОБА_1 надавала адвокат Севостьянова І.Г., що підтверджено Договором про надання правничої допомоги від 04 грудня 2023 року та Додатковим договором від 02 січня 2024 року, якими погоджену суму гонорару в розмірі 1 750,00 грн. за годину роботи адвоката.
Суду надано Акт № виконаних робіт від 18.01.2025 року на суму 63 908,00 грн., платіжні документи.
Витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
За наведених обставин колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що суду не надано документів, які містять порядок оплати наданих адвокатських послуг, а також наявності у адвоката розрахункового рахунку.
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу у повній мірі не відповідають критеріям розумності, співмірності та справедливості, а тому наявні підстави для зменшення цього розміру.
Так, справа не є складною чи нетиповою, та підготовка відзиву на позовну заяву не потребувала від кваліфікованого адвоката значного часу та аналізу.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновку суду щодо можливості зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем ОСОБА_2 , у зв`язку з їх не співмірністю, до 10 000,00 грн.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Севостьянова Ірина Григорівна, - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 17 червня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: