Постанова 
Іменем України
 
31 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 204/11132/23
провадження № 61-15012св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
 
позивач -  ОСОБА_1 ,
 
відповідач - Комунальне підприємство «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер «Дніпропетровської обласної ради» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 травня 2024 року у складі судді Дубіжанської Т. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду                                     від 30 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Красвітної Т. П.,                                       Городничої В. С., Петешенкової М. Ю., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради (далі - КП «Дніпровський онкодиспансер») про стягнення належних при звільненні сум і середнього заробітку за час затримки розрахунку.
 
Позов мотивовано тим, що він працював в КП «Дніпровський онкодиспансер»на посаді медичного директора зі стаціонарної допомоги. 
29 червня 2023 року йому вручено наказ від 29 червня 2023 року № 18 про звільнення з посади медичного директора зі стаціонарної допомоги КП «Дніпровський онкодиспансер», у зв`язку із встановленням факту одноразового грубого порушення трудових обов`язків, на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України та пунктів 7.5.7, 7.5.11 статуту КП «Дніпровський онкодиспансер», який винесено на підставі акта про засвідчення факту відмови від виконання наказу від 22 червня 2023 року; акта про засвідчення факту відмови від виконання наказу від 23 червня 2023 року; акта про відмову у наданні пояснень від 23 червня 2023 року; доповідної записки начальника відділу з кадрових питань та правового забезпечення КП «Дніпровський онкодиспансер» від 26 червня 2023 року № 1-26062023. 
Вважав, що наказ КП «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» від 29 червня 2023 року № 18 «Про звільнення» за вчинення одноразового грубого порушення є незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки звільнення за цією підставою є дисциплінарним стягненням, тому при звільненні працівника за цією підставою роботодавець повинен дотриматись правил, встановлених для застосування таких стягнень, а відповідач, притягнувши його до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення за одноразове грубе порушення трудових обов`язків відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, не дотримав норм статей 147-149 КЗпП України, адже наказ № 18 не містить формулювання одноразового грубого порушення трудових обов`язків, яке стало підставою для його звільнення. В оскарженому наказі лише зазначається, що він начебто вчинив дії за фактом одноразового грубого порушення трудових обов`язків, при цьому не зазначається, які саме його дії до цього призвели та коли саме вони були вчинені, а також, які саме трудові обов`язки він не виконав. 
Крім того, відповідач при винесенні оскаржуваного наказу не врахував, що ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника, тобто винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. 
До того ж рішення компетентного органу КП «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер», яким є Дніпропетровська обласна рада, про звільнення позивача з посади медичного директора зі стаціонарної допомоги немає, а це у свою чергу вказує на підстави, які прямо свідчать про незаконність наказу від 29 червня 2023 року № 18 про звільнення. Позивач вважає, що не вчиняв одноразового грубого порушення трудових обов`язків, він не належить до працівників, звільнення яких можливе на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України. 
Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив:
визнати незаконним та скасувати наказ КП «Дніпровський онкодиспансер»                   від 29 червня 2023 року № 18 про звільнення ОСОБА_1 з посади медичного директора зі стаціонарної допомоги КП «Дніпровський онкодиспансер»;
поновити його на посаді медичного директора з стаціонарної допомоги КП «Дніпровський онкодиспансер»;
стягнути з КП «Дніпровський онкодиспансер» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня ухвалення судового рішення у справі, виходячи із середньої заробітної плати за один календарний місяць роботи 58 076,08 грн; 
стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі                             100 000,00 грн.
Короткий зміст судових рішень 
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська                                  від 01 травня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. 
Визнано незаконним та скасовано наказ КП «Дніпровський онкодиспансер»                від 29 червня 2023 року № 18 про звільнення ОСОБА_1 з посади медичного директора зі стаціонарної допомоги КП «Дніпровський онкодиспансер»відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.
Поновлено позивача на посаді медичного директора зі стаціонарної допомоги КП «Дніпровський онкодиспансер». 
Стягнено з КП «Дніпровський онкодиспансер» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 537 496,44 грн, з утриманням із цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. 
Стягнено з КП «Дніпровський онкодиспансер» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн, судовий збір за подачу позову в розмірі 1 073,60 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 18 500,00 грн, а всього                     21 573,60 грн. 
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі                          ОСОБА_1 на посаді медичного директора зі стаціонарної допомоги КП «Дніпровський онкодиспансер». 
Стягнено з КП «Дніпровський онкодиспансер» на користь держави судові витрати у розмірі 7 522,16 грн. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, мотивоване тим, що в оспорюваному наказі немає будь-якого посилання, обґрунтування щодо негативних наслідків, які настали (могли настати) внаслідок порушення трудових обов`язків, їх істотності, і суд негативних наслідків вчинків позивача не встановив.
Також суди, встановивши відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, дійшли висновку, що наказ КП «Дніпровський онкодиспансер» від 29 червня 2023 року № 18 про звільнення ОСОБА_1 з посади медичного директора зі стаціонарної допомоги є незаконним, що є підставою для його поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до статті 235 КЗпП України.
При цьому суд першої інстанції вважав, що на позивача не поширюються норми пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 травня                         2024 року змінено в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову.
В іншій частині рішення Красногвардійського районного суду                                                       м. Дніпропетровська від 01 травня 2024 року залишено без змін.
Апеляційний суд, встановивши, що медичний директор зі стаціонарної допомоги є суб`єктом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, дійшов висновку про наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення місцевого суду в частині правового обґрунтування.

 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
11 листопада 2024 року КП «Дніпровський онкодиспансер» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою нарішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, у якій просить скасувати оскаржувані рішення і прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У січні 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що рішення є законними та обґрунтованими, підстав для їх скасування немає. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Встановлено, що з 21 вересня 2006 року ОСОБА_1 прийнято на посаду лікаря - хірурга-онколога до обласного мамологічного центру відповідно до наказу Комунального закладу «Обласний клінічний онкологічний диспансер» (далі - КЗ «Обласний клінічний онкологічний диспансер») від 21 вересня 2006 року                        № 82-к.
 
З 25 лютого 2008 року позивача переведено на посаду лікаря-хірурга-онколога поліклінічного відділення, що підтверджується копією наказу КЗ «Обласний клінічний онкологічний диспансер» № 32-ос.
 
Відповідно до наказу КЗ «Обласний клінічний онкологічний диспансер»                                    № 176-ос з 06 жовтня 2008 року ОСОБА_1 переведено на посаду лікаря-хірурга-онколога хірургічного відділення.
 
З 03 травня 2013 року позивача переведено на посаду виконувача обов`язків заступника головного лікаря з хірургічної роботи відповідно до наказу КП «Дніпровський онкодиспансер» від 03 травня 2013 року № 134-ос.
 
Наказом КП «Дніпровський онкодиспансер» № 284-ос ОСОБА_1 переведено на посаду заступника головного лікаря з хірургічної роботи з 10 жовтня                      2013 року.
 
Наказом КП «Дніпровський онкодиспансер» від 30 квітня 2020 року № 115-ос позивача переведено на посаду медичного директора зі стаціонарної допомоги адміністративно-управлінського персоналу з 04 травня 2020 року. У цей же день ОСОБА_1 ознайомлено з посадовою інструкцією.
 
Відповідно до пункту 1.1 посадової інструкції медичного директора зі стаціонарної допомоги КП «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» посада медичного директора належить до професійної групи «Керівники» КП «Дніпровський онкодиспансер».
 
Основна мета роботи медичного директора - організовувати роботу КП «Дніпровський онкодиспансер» із медичного обслуговування населення й ефективно керувати, підвищувати якість медичних послуг. Медичний директор безпосередньо підпорядковується генеральному директору КП «Дніпровський онкодиспансер» (пункти 1.2, 1.4 посадової інструкції).
 
Згідно з копією наказу КП «Дніпровський онкодиспансер»від 07 вересня                  2020 року № 175 С «Про оголошення догани ОСОБА_1 » позивачу оголошено догану. 
 
Відповідно до частини першої статті 151 КЗпП України ОСОБА_1 є таким, що не мав дисциплінарного стягнення.
 
21 червня 2023 року наказом КП «Дніпровський онкодиспансер» від 21 червня 2023 року № 2, зокрема, на час роботи проведення службового розслідування з 21 червня 2023 року до 20 серпня 2023 року позивача відсторонено від виконання обов`язків медичного директора зі стаціонарної допомоги КП «Дніпровський онкодиспансер»; на час відсторонення визначено місце його перебування - закріплений службовий кабінет.
 
29 червня 2023 року наказом КП «Дніпровський онкодиспансер» від 29 червня 2023 року № 18 ОСОБА_1 звільнено з посади медичного директора зі стаціонарної допомоги на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.
 
Підставами винесення цього наказу вказано: акт від 22 червня 2023 року про засвідчення факту відмови від виконання наказу, акт від 23 червня 2023 року про засвідчення факту відмови від виконання наказу, акт від 23 червня                       2023 року про відмову у наданні пояснень, доповідна записка начальника відділу з кадрових питань та правового забезпечення КП «Дніпровський онкодиспансер» від 26 червня 2023 року № 3-26062023.
 
Зі змісту акта від 22 червня 2023 року про засвідчення факта відмови від виконання наказу, складеного о 15:00 год в.о. генерального директора КП «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер»                           Заворотньою Ю. В., старшою медичною сестрою Литвиненко Л. В. ,                                     в.о. завідуючої відділенням Федосєєвою О. Є., станом на час складання цього акта, зокрема, ОСОБА_1 не виконує приписів наказу щодо відсторонення, продовжує надавати вказівки працівникам підприємства всупереч вказівкам керівництва підприємства.
 
Відповідно до акта від 23 червня 2023 року про засвідчення факта відмови від виконання наказу, складеного об 11:00 год в.о. генерального директора КП «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер»                           Заворотньою Ю. В., начальником відділу з кадрових питань та правового забезпечення Лутошкіним І. О., економістом з праці Бондаренко Н. В.,                                 зав. відділенням Коренюк Д. Є., станом на час складення цього акта                                          ОСОБА_1 , зокрема, не виконує приписів наказу щодо відсторонення, продовжує надавати вказівки працівникам підприємства всупереч вказівкам генерального директора підприємства; 23 червня 2023 року о 8:10 год зафіксовано факт проведення ОСОБА_1 оперативної наради з працівниками лікарні у його службовому кабінеті; із пояснень осіб, присутніх на оперативній нараді, вказівку з`явитися на неї надала заступник генерального директора з інформаційно-організаційного забезпечення Донченко Г. М.  
 
23 червня 2023 року складено акт про відмову ОСОБА_1 надати пояснення                               з приводу невиконання наказу від 21 червня 2023 року № 2 про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень за посадою та інших фактів, викладених в актах про відмову від виконання наказів від 22 червня 2023 року та від 23 червня 2023 року.
 
Також до матеріалів справи додано копію доповідної записки начальника відділу з кадрових питань та правового забезпечення І. Лутошкіна, у якій він зазначає, що на виконання наказу в.о. генерального директора КП «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» № 2 «Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень за посадою», який був зачитаний вголос під час оперативної наради з працівниками підприємства, ОСОБА_1 і Донченко Г. М. грубо не виконували цей наказ про відсторонення їх від виконання обов`язків за посадами, про що складено два комісійні акти від 22 червня 2023 року та                         від 23 червня 2023 року. 
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
 
Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.
 
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
 
Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).
Так, право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).
 
Аналіз вказаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.
 
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 січня               2020 року у справі № 759/1122/19.
 
Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.
 
При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (частини третя, четверта статті 149 КЗпП України).
 
Отже, підставою застосування дисциплінарного стягнення є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.
 
Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
 
Таким чином, для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
 
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові                                від 21 листопада 2018 року у справі № 401/3301/17.
 
При цьому наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.
 
Ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.
 
Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення за порушення, яке має ознаку одноразовості. Рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.
 
Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставин справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали (могли настати) внаслідок такого порушення. Грубість порушення трудових обов`язків характеризуються характером дій чи бездіяльності працівника, істотністю наслідків порушення та формою вини. Право оцінки порушення як грубого покладається на суд, який розглядає конкретний трудовий спір.
 
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 666/557/16-ц, від 22 серпня 2019 року у справі                                       № 309/3460/16-ц.
 
У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору зокрема за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
 
Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
 
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
 
Суди встановили, що наказ КП «Дніпровський онкодиспансер» від 29 червня 2023 року № 18 «Про звільнення з посади» не містить чіткого формулювання суті та обставин допущеного позивачем проступку, часу вчинення і часу виявлення самого проступку та обґрунтування обрання роботодавцем крайнього заходу - звільнення.
 
Відповідно до письмових (відзив на позовну заяву) та усних пояснень представника відповідача, звільнення позивача відбулось, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 наказу від 21 червня 2023 року № 2 щодо відсторонення його від виконання обов`язків, а саме проведенням                            ОСОБА_1 23 червня 2023 року о 08:10 у його службовому кабінеті оперативної наради з працівниками лікарні.
 
Разом з тим суди встановили, що в наказі від 29 червня 2023 року № 18 «Про звільнення з посади» ОСОБА_1 підставами його винесення вказані, зокрема, акт від 22 червня 2023 року про засвідчення факту відмови від виконання наказу, акт від 23 червня 2023 року про засвідчення факту відмови від виконання наказу.
 
За змістом акта від 22 червня 2023 року про засвідчення факту відмови від виконання наказу, складеного о 15:00 в.о. генерального директора КП «Дніпровський онкодиспансер» Заворотньою Ю. В., старшою медичною сестрою Литвиненко Л. В. , в.о. завідуючої відділенням Федосєєвою О. Є., станом на час складання цього акта, ОСОБА_1 не виконує приписів наказу щодо відсторонення, продовжує надавати вказівки працівникам підприємства всупереч вказівкам керівництва підприємства.
Відповідно до акта від 23 червня 2023 року про засвідчення факта відмови від виконання наказу, складеного об 11:00 в.о. генерального директора КП «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер»                                Заворотньою Ю. В., начальником відділу з кадрових питань та правового забезпечення Лутошкіним І. О., економістом з праці Бондаренко Н. В.,                             зав. відділенням Коренюк Д. Є., станом на час складання цього акта,                      ОСОБА_1 не виконує приписів наказу щодо відсторонення, продовжує надавати вказівки працівникам підприємства всупереч вказівкам генерального директора підприємства; 23 червня 2023 року о 8:10 зафіксовано факт проведення ОСОБА_1 оперативної наради з працівниками лікарні в його службовому кабінеті; із пояснень осіб, присутніх на оперативній нараді, вказівку з`явитися на неї дала заступник генерального директора з інформаційно-організаційного забезпечення Донченко Г. М.
 
Встановлені роботодавцем порушення, в саме невиконання наказу щодо відсторонення від роботи у період 22-23 червня 2023 року, проведення оперативної наради з працівниками лікарні, не є підставою для розірвання трудових відносин у зв`язку з одноразовим грубим порушенням у розумінні пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, тому суди дійшли обґрунтованого висновку про незаконне звільнення позивача. 
 
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що в оспорюваному наказі «Про звільнення з посади ОСОБА_1 » немає будь-якого посилання, обґрунтування щодо негативних наслідків, які настали (могли настати) внаслідок порушення трудових обов`язків, їх істотності, і суд негативних наслідків вчинків позивача не встановив.
 
Ухвалюючи рішення у справі, суди, повно і всебічно встановивши обставини справи, врахувавши та надавши оцінку їм та наданим доказам, встановивши відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, дійшли правильного висновку, що наказ КП «Дніпровський онкодиспансер» про звільнення ОСОБА_1 з посади медичного директора зі стаціонарної допомоги є незаконним, що є підставою для його поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до статті 235 КЗпП України.
 
Переглянувши в касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, з урахуванням неможливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій, Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав уважати, що суди порушили норми матеріального чи процесуального права, то касаційна скарга є необґрунтованою і підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення - залишенню без змін.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Отже, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.
 
Щодо судових витрат
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Щодо поновлення виконання рішення
 
Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції                                у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Оскільки ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2024 року зупинено виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська                                        від 01 травня 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду                              від 30 жовтня 2024 року в частині, що не підлягає негайному виконанню,до закінчення касаційного провадження, їх виконання необхідно поновити.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

 
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради залишити без задоволення.
 
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська                                        від 01 травня 2024 року у незміненій частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Красногвардійського районного суду                                      м. Дніпропетровська від 01 травня 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             В. М. Коротун 
Є. В. Коротенко
М. Є. Червинська