Справа № 346/1764/25 
Провадження № 22-ц/4808/1027/25 
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П. 
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  
головуючого судді            Мальцевої Є.Є.
суддів:                     Девляшевського В.А., Томин О.О., 
секретар Кузів А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ременькової Ірини Олександрівни на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2025 року, ухвалене судом в складі головуючого судді Калинюка О.П. у м. Коломия, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1  про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, 
в с т а н о в и в:
09 квітня 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 04.09.2008 року вона перебувала з відповідачем в шлюбі, за час якого, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 . Однак 29.11.2021 року шлюб між сторонами розірвано, а дочка проживає разом з матір`ю. 
Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини сторін не надає, хоча вона потребує такої допомоги від свого батька, оскільки дитину потрібно забезпечити належним харчування, одягом, засобами гігієни, організацією дозвілля, що потребує значних витрат. Домовитись з відповідачем про надання такої допомоги у добровільному порядку позивач не може. Відповідач є працездатним, здоровим, має постійний дохід, проходить військову службу в складі Збройних Сил України, інших утриманців не має.
Тому позивач просила стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно на утримання спільної дочки сторін до досягненню нею повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2025 року позов задоволено.
Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їхньої малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з 09.04.2025 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1  судовий збір в сумі 1 211,20 грн в дохід держави. 
Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах суми платежу за місяць.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Ременькова І.О. подала апеляційну скаргу. Вважає, що рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2025 року ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності таких обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та з неправильним застосування норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та отримав травму під час захисту Батьківщини, яка впливає на його життя, у зв`язку з чим час від часу він потребує медичних обстежень та лікування, які коштують доволі дорого. З 14.05.2024 року відповідачу також було встановлено III групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною комісією Серія 12ААД №068397 від 28.11.2024 року. Також 19.08.2023 року між відповідачем та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 19.08.2023 року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тому на теперішній час саме ОСОБА_1 є годувальником сім`ї, повністю утримує дитину та дружину, яка перебуває у декретній відпустці. Крім того, оскільки матір відповідача, ОСОБА_7 є непрацездатною, а її пенсії не вистачає навіть на необхідні ліки та харчування, вона потребує сторонньої допомоги та фінансової підтримки від свого сина.
Однак судом першої інстанції не було враховано вищезазначених обставин, а саме стан здоров`я ОСОБА_1 , наявність у нього інших осіб на утриманні, внаслідок чого постановлено вочевидь незаконне рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частки від всіх його доходів, що становитиме для нього надмірний тягар. 
Також вказує, що ОСОБА_1 завжди забезпечував та забезпечує своїх дітей, матеріально допомагав позивачу. Відповідно до виписки з АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2022 року по 25.04.2025 року відповідач не один раз на місяць пересилав кошти на рахунок ОСОБА_2 .. Крім того сторони мають ще одну спільну повнолітню дитину, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який на теперішній час навчається та проживає окремо від батьків. Однак суд першої інстанції не врахував, що саме ОСОБА_1 оплачує навчання сина та матеріально йому допомагає, стабільно перераховуючи йому кошти, що підтверджується випискою з АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2022 року по 25.04.2025 року. Наголошує, що суми перерахованих на рахунок позивача та повнолітнього сина коштів є доволі суттєвими, а тому твердження ОСОБА_2 щодо самостійного забезпечення нею дитини є недоцільними та необґрунтованими.
ОСОБА_1 є військовослужбовцем та отримує стабільне та велике грошове забезпечення, приблизно 120 000 грн, що підтверджується довідкою форми ОК-5. При цьому судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, що становить приблизно 30 000 грн та майже в 12 разів перевищує встановлений законом прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Вважає, що позивач шляхом стягнення з ОСОБА_1 аліментів намагається покласти на відповідача весь обов`язок утримання не тільки дитини, а й стягувача аліментів. 
В свою чергу ОСОБА_1 розуміє свій батьківський обов`язок утримувати малолітню дитину, а тому не заперечує проти часткового задоволення позову та стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , у розмірі 1/12 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, що в грошовому еквіваленті становитиме 10 000 грн.
Просить рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2025 року в частині розміру стягнутих аліментів змінити та стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , у розмірі 1/12 частки від заробітку (доходу) батька щомісячно.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Сторони до апеляційного суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, вимоги та доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 (а.с. 9).
Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 29.11.2021 року шлюб між сторонами, який зареєстровано 04.09.2008 року, розірвано та залишено проживати малолітню дочку ОСОБА_9 разом із позивачкою (а. с. 13, 14).
Також сторони є батьками повнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 50).
Згідно з даними виписки із медичної карти стаціонарного хворого №5934, наданої Військово-медичним клінічним центром Західного регіону 15.05.2024 року, у відповідача діагностовано перелом верхнього кінця плечової кістки (ділянка не уточнена), наслідки вогнепального осколкового поранення лівого плеча з вогнепальним переломом проксимального відділу плечової кістки, транспозицію сухожилків м`язів згиначів лівої кисті на місце розгиначів у вигляді стійкої контрактури плечового та променево-зап`ясного суглоба, консолідований перелом, зміцнілі рубці, наявність металевого осколку з помірним порушенням функції кінцівки, посттравматичну нейропатію лівого променевого нерва з легкими чутливими розладами, легкими руховими порушеннями, з знезначним порушенням функцій лівої руки, наслідки вибухової травми, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку без порушення функції центральної нервової системи, хронічний персистуючий гепатит мінімальної активності з незначним порушенням функції печінки, хронічний панкреатит латентного перебігу без порушення екскреторної функції підшлункової залози (а. с. 42, 43).
Відповідно до даних довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії відповідачу 14.05.2024 року встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок війни (а. с. 43-45).
19.08.2023 року відповідач уклав шлюб з ОСОБА_10 , а ІНФОРМАЦІЯ_5 в них народився син ОСОБА_6 (а. с. 45, 46).
Матір`ю відповідача є ОСОБА_7 , яка є пенсіонером (а. с. 46, 47).
З довідки форми «ОК-5», сформованої на ім`я відповідача, його середньомісячний дохід у 2024 році становив 106 733 грн. 55 коп., а у 2025 році – 124 237 грн. 98 коп. (а. с. 52, 53).
Відповідно до інформації про окремі операції з банківської картки відповідача, з 11.09.2022 р. по 12.04.2025 р. він регулярно здійснював перекази грошових коштів на банківську картку позивачки, а з 17.02.2023 р. по 12.04.2025 року здійснював перекази грошових коштів повнолітньому сину сторін (а. с. 48-52).

Задовольняючи позов, суд вважав, що надані представником відповідача докази не нівелюють та не зменшують обов`язку відповідача як батька утримувати свою неповнолітню дочку ОСОБА_9 , забезпечивши при цьому гідний та достатній рівень життя дитини. Враховуючи вік дитини, пов`язані з цим витрати на її харчування, забезпечення найбільш необхідними речами, фізичний та духовний розвиток, значне зростання цін після введення в України 24.02.2022 року воєнного стану, суд вважав за можливе та доцільне визначити аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір відповідатиме вимогам розумності і справедливості.
Перевіривши справу, колегія суддів не може погодитися із висновком суду в повному обсязі. 
Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх заміняють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У відповідності до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з положеннями ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що у 2025 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 гривень.
При цьому, основним критерієм визначення судом розміру аліментів на дитину має бути достатність аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року по справі № 308/4214/18 висловлено правову позицію, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Як було встановлено, малолітня донька сторін ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів, які підлягають стягненню з відповідача. 
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянт посилався на те, що має на утриманні матір ОСОБА_7 пенсійного віку, також у нього є дитина в новому шлюбі - малолітній син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дружина, яка не працює у зв`язку із перебуванням у відпустці по догляду за дитиною віком до 3 років. Відповідач надавав суду першої інстанції письмові докази на підтвердження таких обставин. 
Таким чином, ті факти, що відповідач має на утриманні ще одну дитину – малолітнього сина ОСОБА_6 , який не досяг трирічного віку, його дружина не працює, оскільки має дитину віком до 3 років та відповідач надає матеріальну допомогу старшому синові, який навчається, мають бути враховані при визначенні розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_12 на підставі положень статті 182 СК України. Стосовно необхідності утримання матері відповідача, то колегія суддів не може прийняти до уваги такі обставини, оскільки вони належним чином не доведені: не надано інформації стосовно доходу матері відповідача, не обгрунтовано розмір і необхідність такої матеріальної допомоги. 
Твердження відповідача про те, що він добровільно надавав кошти як на утримання малолітньої доньки, так і повнолітньому сину, не мають значення для вирішення позову, оскільки надання їм матеріальної допомоги до звернення позивача до суду відбувалося у розмірі, який він визначав самостійно, без погодження із позивачем, що привело до судового спору, крім того, стягнення аліментів за рішенням суду не позбавляє відповідача як батька дитини  права на власний розсуд надавати допомогу по утриманню останньої.
Відповідно до статті 129 Конституції України, статті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Стаття 81 ЦПК України регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)
В позовній заяві позивач зазначала, що для забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, з урахуванням теперішніх цін, на утримання потрібно не менше 10 000 грн на дитину. Вказувала, що такий рівень вона одна забезпечити не може, а відповідач, який є здоровим та працездатним може сплачувати аліменти на рівні частини з усіх видів заробітку, оскільки він працює, а саме проходить службу в ЗСУ та має постійний дохід.
Приймаючи до уваги, що розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання дитини визначається судом з огляду на потреби дитини, та з врахуванням рівного обов`язку того, з ким проживає дитина приймати участь в її утриманні, тому, незважаючи на те, яким би високим не був рівень доходу іншої сторони, розмір аліментів на утримання дитини не має бути надмірним, а має бути адекватним базовим потребам дитини.
На підставі наведеного, враховуючи, що саме позивач обирає спосіб стягнення аліментів і суд позбавлений можливості самостійно його змінювати (наприклад, визначаючи його не у частці від заробітку (доходу) відповідача, а у твердій грошовій сумі), приймаючи до уваги встановлені у цій справі обставини щодо рівня потреб дитини та розміру заробітку відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів не відповідає встановленим обставинам, яким суд не надав належної оцінки, тому підлягає зменшенню
З урахуванням того, що на батьків покладено рівні обов`язки щодо утримання дитини та наведених вище норм права, колегія суддів погоджується частково із доводами апеляційної скарги щодо визначення судом першої інстанції розміру аліментів без врахування наявності на утриманні платника аліментів меншої дитини та без врахування інших обставин, зокрема, стану здоров`я відповідача, наявності інших членів його сім`ї,   проте це не позбавляє останнього від обов`язку надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої доньки ОСОБА_12 .. Виходячи з вимог ст..182 СК України, засад розумності та справедливості, а також дотримання балансу інтересів, колегія суддів вважає, що достатнім та обґрунтованим розміром аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на доньку ОСОБА_12   ІНФОРМАЦІЯ_2 , є аліменти в розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, при якому буде дотримано баланс інтересів сторін, враховані потреби дитини в утриманні та інші перелічені вище суттєві обставини у цій справі.
Колегія суддів зауважує, що участь батьків в утриманні своїх дітей повинна бути рівнозначною, позивач є працездатною особою, проте відомостей про її доходи матеріали справи не містять.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, проте неповно встановив обставини справи, не оцінив надані докази, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відтак,  рішення суду підлягає зміні, а розмір аліментів зменшенню до 1/8 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначений розмір аліментів на переконання колегії суддів дозволить зберегти баланс між потребами дитини та потребами відповідача, відповідатиме інтересам та потребам доньки ОСОБА_12 , буде необхідним для вирішення побутових та соціальних потреб, які виникатимуть в процесі її розвитку.
Стосовно заяви ОСОБА_2 від 23.06.2025 року про відмову від позову, надісланої засобами поштового зв`язку на адресу Івано-Франківського апеляційного суду, колегія суддів зазначає наступне. В заяві ОСОБА_2 вказує, що, користуючись нормами статті 49 ЦПК України, вона відмовляється від позову та своїх позовних вимог, просить суд розглянути справу за її відсутності (а.с.90). Однак апеляційний суд звертає увагу, що з огляду на вагомість процесуальних та матеріально-правових наслідків відмови від позову у вигляді неможливості звернутися до суду з тотожним позовом вдруге, а також з метою запобігання вчинення іншими особами умисних дискредитуючи дій, обов`язковою передумовою прийняття такої відмови судом є роз`яснення сторонам наслідків відповідних процесуальних дій, а також ретельної/ якісної перевірки дійсної відсутності в діях позивача порушень закону чи чиїх-небудь прав, свобод або інтересів, зокрема учасників справи, що можливо здійснити, за умови наявності раціональних сумнівів та проявляючи розумну обачність (due diligence), зокрема, у судовому засіданні з викликом учасників справи для з`ясування дійсної волі заявника. Заява про відмову від позову, подана ОСОБА_2 , не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства, а саме вимогам ст.ст.206, 255, 256 ЦПК України. В судові засідання апеляційного суду 15.07.2025 року, 31.07.2025 року позивачка, будучи повідомленою належним чином, не явилася, тому апеляційний суд не мав можливості роз`яснити позивачу наслідки відмови від позову, передбачені статтею 256 ЦПК України. Також необхідно прийняти до уваги, що суть позову – стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відмова від аліментів не повинна порушувати права дитини на утримання. Тому суд може відмовити у прийнятті відмови, якщо вважатиме, що це шкодить інтересам дитини. Зі змісту поданої позивачем заяви про відмову від позову не вбачається, що їй відомо про наслідки відмови від позову, що інтереси дитини не порушуються таким рішенням. Відповідач до апеляційного суду також не явився. За таких обставин суд апеляційної інстанції позбавлений можливості не тільки роз`яснення позивачу відповідних норм ЦПК України, але і з`ясування думки сторін з приводу заявленої позивачем заяви. Вказане свідчить про відсутність правових підстав для прийняття відмови від позову і закриття провадження у справі. Крім того, позивач не позбавлена можливості самостійно вирішувати питання щодо ініціювання примусового виконання рішення суду на стадії виконання рішення. 
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ременькової Ірини Олександрівни задовольнити частково.
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2025 року змінити в частині розміру аліментів.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 , аліменти на утримання їхньої малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.04.2025 року до досягнення дочкою сторін ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 серпня 2025 року. 

Судді:                                                 Є.Є. Мальцева
В.А. Девляшевський
                                                          О.О. Томин