П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
7 серпня 2025 року                                                                                                         місто Київ
справа № 367/10727/23
                                                                       провадження № 22-ц/824/11172/2025        
  
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 
сторони:
позивач -  Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС»
відповідач -  ОСОБА_1 
розглянувши  у порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Янченко А.В,
 в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди,- 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2023 року позивач  ПрАТ «СК «АРКС»звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 ,в якому просив стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в розмірі 33287, 99 грн. та сплачений судовий збір. 
На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що 15 листопада 2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Seat», реєстраційний № НОМЕР_1 , скоїв зіткнення з транспортним засобом «BMW», реєстраційний № НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «BMW», реєстраційний                        № НОМЕР_2 було застраховано за полісом добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 57312а1к3.
У відповідності до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2021 року по справі № 369/16277/21 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічні пошкодження.
АТ «СК «АРКС» здійснено виплату у розмірі 83926,91 грн.
Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом             № 202719146 в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», то остання керуючись ст. ст. 22. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувала ПрАТ «СК «АРКС» страхове відшкодування в розмірі 51639,62 грн.
Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 32287,29 грн.
На підставі вище наведеного, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача - ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» суму в якості страхового відшкодування у розмірі 32287,29 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2684,00 грн.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2024 року позов ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» суму в якості страхового відшкодування у розмірі 32287, 29 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2 684 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 30 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, як зазначено в ухвалі про відкриття провадження від 4 квітня 2024 року, оскільки не містить повного переліку визначених у цій статті відомостей щодо особи відповідача, а містить тільки дату його народження та колишню адресу реєстрації ( АДРЕСА_1 ), (знятий з реєстрації 15 червня 2018 року). Зазначає, що з 22 лютого 2022 року по 13 травня 2024 року його місцем реєстрації та проживання є адреса: АДРЕСА_2 . Також, відповідач є адвокатом, а тому має зареєстрований електронний кабінет, до якого також не надходила ухвала про відкриття провадження у цій справі та повістка про виклик до суду, а відтак наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Щодо суми стягнення зазначає, що позивач 1 грудня 2021 року здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок ТОВ «Фрейдінг» у розмірі 80 251,91 грн. При цьому, у тексті позовної заяви позивач вказує про здійснену виплату у розмірі 83 926,91 грн., що не відповідає дійсності та не підтверджено відповідними доказами. Отже, різниця між реальною виплатою (фактичними затратами) та вартістю відновлювального ремонту становить 3 675,00 грн. (83 926,91 грн. - 80 251,91 грн.) 
Зазначає, що відповідно до страхового акту № ARX3082527 від 30 листопада 2021 року, який долучено до позовної заяви, 3 675 грн. це «сума взаємозаліку по несплаченим страховим платежам: утримана сума» та є частиною страхового платежу потерпілої особи за договором добровільного страхування від 2 червня 2021 року, який було вирахувано із суми страхової виплати, зазначена сума не є фактичними затратами страховика, в контексті ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», отже стягнення з апелянта цієї суми є неправомірним. Вважає суму в розмірі 28 612, 29 грн.  такою, яка підлягає відшкодуванню позивачу завдавачем шкоди (апелянтом) (80 251,91 - 51 639,62 = 28 612,29 грн., де: 80 251,91 грн. фактичні затрати позивача , 51 639,62 грн. - сума компенсована страховиком   ОСОБА_1 ПрАТ «УПСК»).
Разом з тим зазначає, що ремонтною калькуляцією від 22 листопада 2021 року визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW 320, д.н.з. НОМЕР_2 , що становить 83 926,91 грн. 
У розділі «Запасні частини» відображено перелік запасних частин із зазначенням їх вартості, загальна сума яких, становить 44 825,00 грн. При цьому, у розділі «Зведені дані по розрахунку» зазначено: запасні частини 44 825 грн. надбавка 20% 8 965 грн., малоцінні деталі (2,0%) 1 075, 80 грн. Загальна сума запчастин 54 865, 80 грн. Отже, у вартість відновлювального ремонту включено вартість запасних частин у розмірі 54 865,80 грн. 
Апелянт вважає, що надбавка 20% у розмірі 8 965 грн. є прикладом прихованого нарахування ПДВ, оскільки Методика не передбачає включення у вартість відновлювального ремонту 20 % надбавки на запасні частини.
З рахунку № С-002624 від 22 листопада 2021 року вбачається, що в загальну вартість відновлювального ремонту у розмірі 83 926,91 грн. ПДВ не включено, а також те, що ТОВ «Фрейдінг» є платником податку на прибуток на загальних підставах. Отже, покладання на відповідача зобов`язань зі сплати буд-яких нарахувань без належних на то правових підстав, вважає неправомірним.
Щодо виконання оскаржуваного рішення зазначає, що 25 березня 2025 року приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 77586026 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). Таким чином, на дату звернення до суду апеляційної інстанції з цією апеляційною скаргою, вся сума боргу за оскаржуваним рішенням є сплаченою.
У зв`язку з тим, що апелянт не був належним чином повідомлений про розгляд його справи у суді першої інстанції, тому просить долучити перелік доказів доданих до апеляційної скарги. Також заявляє клопотання про огляд доказів, а саме роздруківку з інтернет сторінки ТОВ «Аудатекс Україна».
Правом на подання відзиву  позивач та третя особа не скористались.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від  28 липня 2025 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет (ч.1, 2 ст. 190 ЦПК України).
Згідно ч. 1, 2 ст. 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Порядок повідомлення учасників справи про розгляд справи встановлений ст.ст. 128 - 130 ЦПК України, про належне повідомлення особи про вчинення відповідної процесуальної дії може свідчити розписка. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.
За правилом ч.ч. 5-6 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Як убачається з матеріалів справи, та  зазначається в апеляційній скарзі, згідно супровідного листа (а.с. 48), ухвалу про відкриття провадження від 4 квітня 2024 року направлено судом першої інстанції на адресу:   АДРЕСА_1 . Конверт повернуто до суду з відміткою поштового відправленні «за закінченням терміну зберігання», на конверті вказана адреса « АДРЕСА_3 » (а.с.51). 
В подальшому судові повістку про виклик відповідача в судове засідання судом першої інстанції направлено на адресу: АДРЕСА_2 . Конверт повернуто до суду з відміткою поштового відправленні «за закінченням терміну зберігання».
Разом з тим, доказів отримання відповідачем судової повістки про те, що розгляд справи відбудеться 18 жовтня 2024 року, а також ухвали про відкриття провадження матеріали справи не містять і, відповідно, сторона відповідача не мала можливості бути присутньою під час розгляду справи та надати свої заперечення проти позовної заяви.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої  статті 376 ЦПК України).
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушенням вимог статей 128, 130, 223 ЦПК України.
Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини  від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Згідно до ч.2 ст. 223 ЦПК України  суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку,  у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому  повідомлення про дату, час і місце судового засідання. 
Неповідомлення судом учасника справи про розгляд справи є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 3 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.
З огляду на наведене, та зважаючи на те, що судом першої інстанції  розглянуто справу без участі відповідача, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Щодо вирішення справи по суді спору колегія суддів зазначає наступне.
15 листопада 2021 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Seat», реєстраційний № НОМЕР_1 , скоїв зіткнення з транспортним засобом «BMW», реєстраційний № НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Цивільно-правову відповідальність транспортного засобу «BMW», реєстраційний                        № НОМЕР_2 , було застраховано за полісом добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 57312а1к3.
У відповідності до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2021 року по справі № 369/16277/21 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно ремонтної калькуляції від 22 листопада 2021 року, розрахованої з використанням системи «AUDATEX», вартість ремонтних робіт складає суму 83 926, 91 грн.
Як убачається з договору добровільного страхування № 57312а1к3 п. 17 визначено порядок сплати потерпілою особою страхового платежу - 11 грудня 2021 року та 12 березня 2022 року по 3675 грн. 
ДТП відбулось 15 листопада 2021 року, а тому позивачем  вирахувана сума в розмірі платежу 3675 грн. із загальної вартості ремонтних робіт згідно калькуляції (83 926, 91 - 3675 = 80251, 91), та яка вказана у розрахунках страхового акту як «утримана сума», про що згадується в апеляційній скарзі. 
Позивачем АТ «СК «АРКС» здійснено страхову виплату на рахунок ТОВ «Фрейдінг» у розмірі 80251, 91 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 1 грудня 2021 року (а.с. 28).
Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом                 № 202719146 в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», то остання відшкодувала ПрАТ «СК «АРКС» страхове відшкодування в розмірі 51 639,62 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 6 липня 2022 року та не заперечується сторонами (а.с. 29, 30).
Отже, різниця між фактично сплаченим позивачем страховим платежем та сумою, яка відшкодована страховиком винної особи складає 28 612, 29 грн. (80 251, 91 грн. - 51 639,62 грн).
Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України). 
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ст. 118 ЦК України).
Разом із покладанням на винну особу обов`язку з відшкодування шкоди правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої безпосередньо потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою (ст.ст. 1166, 1188 ЦК України).
До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України).
У разі наявності юридичних фактів, передбачених ст. 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».
Таким чином, відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до позивача ПрАТ «СК «АРКС» після виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту в межах фактичних витрат дійсно перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду в межах суми страхової виплати (страхового відшкодування), тобто до ОСОБА_1 .
Суд звертає увагу, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 визнає, що з нього підлягає стягненню сума в розмірі 28 612, 29 грн. (а.с. 85).
А тому в цій частині суд погоджується з доводами апеляційної  скарги, щодо суми яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України).
Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України).
Виходячи зі змісту спірних правовідносин, положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, саме на позивача як страховика потерпілої особи, який виплатив суму страхового відшкодування, покладається обов`язок доказування розміру завданої шкоди.
З аналізу матеріалів справи судом не встановлено, що позивачем не доведено належними доказами порядок розрахунку страхового відшкодування, проте суд з`ясував, що ним допущена помилка саме в сумі, яка підлягає стягненню з відповідача.
Так, спірні правовідносини, насамперед, врегульовані Законом України «Про страхування», який є спеціальним щодо відносин добровільного майнового страхування,   ст. 102 якого визначила порядок та умови здійснення страхових виплат.
Зокрема, відповідно до чч. 1-4 вказаної статті цього закону договором страхування визначається перелік документів, що підтверджують факт та обставини настання страхового випадку і розмір заподіяної шкоди (збитку), а також форма, спосіб та порядок подання таких документів, якщо інше не передбачено законодавством України.
Обов`язок підтвердження факту настання події, яка може бути визнана страховим випадком за договором страхування, покладається на страхувальника або іншу особу, визначену договором страхування.
У разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страховик зобов`язаний встановити факт, причини та обставини такої події та прийняти з урахуванням умов договору страхування рішення про визнання або невизнання випадку страховим.
Здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акту).
У разі визнання випадку страховим страховик здійснює страхову виплату страхувальнику (іншій особі, визначеній договором страхування або законодавством) відповідно до умов договору страхування або законодавства.
В матеріалах справи наявний акт огляду ТЗ потерпілої особи, де вказано, що перед початком відновлювального ремонту на СТО пошкодженого ТЗ, підлягає узгодженню повна калькуляція відновлювального ремонту з метою визначення його вартості. До позовної заяви додано саму калькуляцію із визначеною вартістю ремонту 83 926, 91 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявляє клопотання про огляд (інтернет сторінки сайту «Audatex») та витребування доказів у ТОВ «Аудатекс Україна» про надання ними інформації щодо того, чи виконано ремонтну калькуляцію від 22 листопада 2021 року з урахуванням прихованого ПДВ та у разі такого просив повідомити, які саме це розрахунки. 
Колегією суддів оглянуто інтернет сторінку ТОВ «Аудатекс Україна» за адресою https://audatex.ua/support/docs/audanet/184-vat, де сказано, що «При розрахунку відновлювальної вартості ремонту АТЗ із використанням ПП «Аудатекс» з налаштуваннями за замовчуванням завжди використовується врахування податку на додану вартість 20% з виведенням окремого рядка наприкінці.». Як вбачається , такої інформації (окремого рядка) калькуляція не містить.
У поясненнях із сайту також вказано, що «За бажанням користувача існує нестандартна можливість зробити «розрахунок без виведення окремим рядком ПДВ», але насправді розрахунок буде містити ПДВ скритим від явного відображення, в даному випадкові не буде його відображення безпосередньо в калькуляції, не виводячи окремий рядок ПДВ в роздруківці програми (на протилежність звичайному розрахункові з виведенням окремим видимим рядком наприклад: ПДВ 20%).
Отже, з аналізу змісту цих пояснень можна зробити висновок, що не залежно від того, яким способом обраховувалась калькуляція з виведенням ПДВ окремим рядком чи без такого, нарахування вартості ремонту ТЗ відбувається з включенням ПДВ у розмірі 20 відсотків.
А тому клопотання про витребування доказів у ТОВ «Аудатекс Україна» є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Щодо посилання в апеляційній скарзі на зменшення розміру відшкодування для відповідача на суму ПДВ, оскільки такий же податок сплачується і СТО, не можуть бути взяті до уваги, оскільки як вказано у постанові Верховного Суду від 7 квітня 2021 року в справі № 826/7454/17 (яку як приклад наводить апелянт), страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.
Водночас, у разі, якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати страхового відшкодування повинен здійснюється без урахування сум податку на додану вартість.
Відтак, страховик не може бути примушений до виплати податку на додану вартість у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума податку нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником податку на додану вартість.
У справі, яка переглядається, позивачем АТ «СК «АРКС» здійснено страхову виплату на рахунок ТОВ «Фрейдінг» у розмірі 80251, 91 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 1 грудня 2021 року. Тобто, ТОВ «Фрейдінг» є виконавцем послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу та платником ПДВ, про що й зазначається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі. А тому, враховуючи висновки викладені у постанові Верховного Суду, розрахунок вартості ремонтних робіт на підставі калькуляції з включенням 20 відсоткового податку є належним та допустим доказом вартості ремонтних робіт ТЗ потерпілої особи. 
А відтак, доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо неправомірного нарахування ПДВ та стягнення такого з відповідача не заслуговують на увагу.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що страховиком винної особи за полісом                          № 202719146 в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відшкодовано ПрАТ «СК «АРКС» страхове відшкодування в розмірі 51 639,62 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 6 липня 2022 року. Проте апелянтом не зазначено причини, з яких страховик винної особи не здійснив виплату позивачу повної суми страхового відшкодування та на якій підставі був здійснений розрахунок в розмірі 51 639,62 грн. Копії договору страхування ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
Відтак, на підставі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. А у цьому випадку - відшкодувати різницю позивачу.
Також, до апеляційної скарги відповідачем додано копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 25 березня 2025 року, згідно якої ним виконано оскаржуване рішення суду першої інстанції та стягнуто на користь позивача з відповідача суму 32287 грн. Оскільки питання про виконавче провадження не входить до предмету позову, суд оцінює ці документи як такі, що носять інформаційний характер.
Здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» зазначив, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов`язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довод. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення (CASE OF Svetlana Vladimirovna PRONINA against Ukraine (Application no. 63566/00)).
Оскільки судом першої інстанції  при ухваленні рішення неправильно застосовані норми матеріального права, допущені порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно задоволених позовних вимог. 
Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню частково, в процентному співвідношення на 88, 62 %, з відповідача ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АРКС» підлягає стягненню сума судового збору  за подання позовної заяви в розмірі 2378, 56 грн. ( 2684 грн.x 88, 62  % : 100%). 
Крім того, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 також задоволена частково, на його користь на 11,38 % з відповідача ПрАТ «СК «АРКС»підлягає стягненню судовий збір  в сумі 366,55 грн. (3221 грн. x 11,38 % : 100%).
   Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2024 року скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 28 612,29 грн. та судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2378, 56 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 366,55 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 3 ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                                                                      О.І. Шкоріна
 
Судді:                                                                                         Л.Д. Поливач
 
                                                                                                    А.М. Стрижеус