ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2025 року                                                                           Справа № 902/1105/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Юрчук М.І. ,  суддя Миханюк М.В. 

секретар судового засідання Юзефович Д.О. 
за участю представників:
апелянта: Руснак В.О.,
кредиторів: Кравченко О.М. (ПП "Ремстройсвязь"); ОСОБА_1 (ТзОВ "Інвіктас"),
боржника: Кирик О.В. - ліквідатор
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Вінницької області, постановлену 02.04.2025 суддею Лабунською Т.І. у м. Вінниця (повний текст ухвали складено 16.04.2025) у справі № 902/1105/22   
за заявою Приватного підприємства "Ремстройсвязь"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке"
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 902/1105/22 про банкрутство ТзОВ "Ситковецьке". Провадження у справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури.
Постановою суду 12.04.2024 боржника визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців; ліквідатором банкрута призначено арбітражну керуючу Кирик О.В.
26.11.2024 до місцевого господарського суду від ліквідатора банкрута - арбітражної керуючої Кирик О.В. надійшла заява № 92-СТ від 18.11.2024 про покладення на органи управління боржника солідарної відповідальності, притягнення до солідарної відповідальності керівника банкрута - ОСОБА_2 .
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 02.04.2025 у даній справі заяву ТзОВ "Ситковецьке" в особі ліквідатора - арбітражної керуючої Кирик О.В. № 92-СТ від 18.11.2024 про покладення солідарної відповідальності задоволено; постановлено притягнути керівника банкрута - ОСОБА_2 до солідарної відповідальності у справі № 902/1105/22 про банкрутство ТзОВ "Ситковецьке" в порядку та з підстав, передбачених ч. 6 ст. 34 КУзПБ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь банкрута 68793695, 88 грн.
Не погоджуючись із такою ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_2 звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої останній просить ухвалу Господарського суду Вінницької області від 02.04.2025 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви арбітражної керуючої Кирик О.В. про покладення на органи управління боржника солідарної відповідальності - відмовити.
Аргументуючи доводи скарги ОСОБА_2 вказав про те, що оскаржувана ухвала постановлена внаслідок не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідності висновків суду, викладених в ухвалі, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.05.2025 відкрито  апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 02.04.2025 у справі № 902/1105/22; призначено скаргу до розгляду в судовому засіданні. 
Від ініціюючого кредитора до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого підприємство просило суд залишити останню без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. 
Від ліквідатора банкрута - арбітражної керуючої Кирик О.В. на адресу суду надійшло клопотання, відповідно до якого остання просила суд долучити до матеріалів справи копію протоколу засідання комітету кредиторів ТзОВ "Ситковецьке" від 10.07.2025.
В судовому засіданні ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити та скасувати оскаржувану ухвалу. 
Присутні представники кредиторів та арбітражна керуюча заперечили вимоги апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення. 
Згідно ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В даному випадку судом звертається увага, що системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими особа обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідними вимогами, і саме на цю особу покладено обов`язок своєчасного подання таких доказів. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи.
Враховуючи наведене судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги додані учасниками апеляційного провадження додаткові докази, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, оскільки останніми не наведено винятковості випадків щодо об`єктивної неможливості їх подання суду першої інстанції, а також з огляду на отримання таких доказів після ухвалення судового рішення (відповідно останні і не могли бути враховані судом першої інстанції).
Дослідивши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених у ній, відзив на останню, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників провадження, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Як зазначено вище, 26.11.2024 до місцевого господарського суду від ліквідатора банкрута - арбітражної керуючої Кирик О.В. надійшла заява № 92-СТ від 18.11.2024 про покладення на органи управління боржника солідарної відповідальності, притягнення до солідарної відповідальності керівника банкрута - ОСОБА_2 .
Як вбачається із матеріалів вказаної заяви, остання мотивована тим, що ТзОВ "Ситковецьке" засновано 11.11.2005, а в період з 01.01.2018 (дата укладення договору з ініціюючим кредитором) по жовтень 2022 (дата подання ініціюючим кредитором заяви до суду), керівником товариства був ОСОБА_2 . При цьому, згідно відомостей з Реєстру, впродовж 01.01.2018 по жовтень 2022, одним із істотних засновників (учасників/власників) ТзОВ "Ситковецьке", компетенція котрого дозволяла здійснювати значний вплив на діяльність та рішення боржника, був ОСОБА_3 . Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 14.11.2022 у даній справі підтверджена кредиторська заборгованість ініціюючого кредитора до боржника в сумі 22453655, 99 грн виникла задовго до процедури банкрутства - починаючи з 2020 року (судові рішення від 18.08.2020 у справі № 902/116/20, від 16.03.2021 у справі № 902/1116/20, від 21.07.2021 у справі 902/213/21, від 06.08.2021 у справі № 902/853/20, які набрали законної сили та на дату звернення ініціюючого кредитора до суду із заявою були чинними). Окрім того, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 05.06.2023 у даній справі підтверджена кредиторська заборгованість ГУ ДПС у Вінницькій області до боржника в сумі 2158172, 78 грн з податків і зборів, та штрафних санкцій, які виникли у період лютий - травень 2021, та визнані самим боржником. Згідно даних балансів за 2020 рік та 1 квартал 2021 року (надані органом статистики) вбачається у банкрута збільшення дебіторської заборгованості (рядок балансу 1155) з 31254 тис. грн. (на 01.01.2020) до 39926 тис. грн. (на 31.03.2021) та збільшення кредиторської заборгованості (рядок балансу 1615) з 54716 тис. грн. (на 01.01.2020) до 70594 тис. грн. (на 31.03.2021). Остання обов`язкова звітність боржником подавалася за перший квартал 2021 року, що свідчить про те, що керівник боржника свідомо не складав та не подавав звітність ані до органів статистики, ані до податкових органів з метою приховування відповідної інформації про стійку неплатоспроможність товариства від його засновників (учасників/власників). Також керівником боржника не надавалися щорічні звіти щодо господарської діяльності товариства його засновникам (учасникам/власникам). Відтак,  починаючи із серпня 2020 року, органи управління боржника самоусунулися від участі у його господарській діяльності, свідомо допустили порушення та неналежне, несвоєчасне та/або неповне виконання боржником відповідного грошового зобов`язання (підтверджується судовими рішеннями від 18.08.2020 у справі № 902/116/20, від 16.03.2021 у справі № 902/1116/20, від 21.07.2021 у справі 902/213/21, від 06.08.2021 у справі № 902/853/20), не вживали жодних дій щодо підтримання та забезпечення господарської діяльності боржника у проведені розрахунків за власними зобов`язаннями, несвоєчасному погашенні узгодженої заборгованості в добровільному порядку, невжиття заходів збільшення статутного фонду боржника, неприйняття управлінських рішень, направлених на недопущення банкрутства підприємства боржника, а також дій, спрямованих па приховування фінансово-майнового стану підприємства, котрі призвели до порушення провадження у справі про банкрутство та визнання банкрутом ТзОВ "Ситковецьке", розуміючи при цьому наслідки та відповідальність за вчинення вказаного вище, в тому числі й щодо стягнення коштів за невиконання грошових зобов`язань. І як наслідок, зазначене вище призвело до неможливості виконання боржником грошових зобов`язань перед кредиторами, в т.ч. ініціюючим кредитором. Із дати виникнення невиконаних грошових зобов`язань боржник знаходився у стані надкритичної неплатоспроможності, коли задоволення вимог його кредиторів було можливим тільки у ліквідаційній процедурі. Відтак, орган управління зобов`язаний був звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, однак, провадження у даній справі відкрито ухвалою Господарського суду Вінницької області від 14.11.2022 за заявою ТзОВ "Суффле Агро Україна", а не за заявою боржника. Зважаючи на вказані обставини, арбітражна керуюча вказала про порушення ОСОБА_2 вимог ч. 6 ст. 34 КУзПБ, з огляду на що останній має бути притягнутий до солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ТзОВ "Ситковецьке" 68793695, 88 грн. 
Відповідно до ч. 6 ст. 34 КУзПБ, боржник зобов`язаний у місячний строк звернутись до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі  перед іншими кредиторами або якщо розмір грошових зобов`язань боржника, строк виконання яких настав, перевищує вартість активів боржника та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Якщо органи управління боржника допустили порушення цих вимог, вони несуть солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення органами управління боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до зазначених осіб.
Отже, солідарна відповідальність полягає у залученні третіх осіб - керівника боржника (органів управління боржника), який (які) не звернувся (звернулися) до господарського суду про відкриття провадження у справі про банкрутство в місячний термін у разі наявності загрози неплатоспроможності юридичної особи, щодо якої в подальшому відкрито та здійснюється провадження у справі про банкрутство, до солідарного обов`язку з виконання грошових зобов`язань боржника. Тобто солідарна відповідальність є правовим механізмом захисту та відновлення прав кредиторів (які були необізнані з вини боржника про стан його неплатоспроможності як під час вступу з ним у господарські відносини, так й після цього, під час погіршення платоспроможності боржника до стану загрози неплатоспроможності) за рахунок особистого майна керівника (органів управління) боржника, тобто майна, відмінного від майна боржника. 
Солідарна відповідальність покладається за порушення (неподання боржником, який перебував у стані загрози неплатоспроможності, заяви про відкриття справи про банкрутство), наслідком якого є неможливість виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами у разі задоволення вимог одного або кількох кредиторів боржника. Тому солідарна відповідальність має деліктну природу, що узгоджується із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, якою встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Суд зазначає, що тлумачення положень ч. 6 ст. 34 КУзПБ полягає в наступному: порушення вимоги Закону своєчасно звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство є підставою для стягнення з винного члена органу управління боржника збитків, спричинених таким порушенням, на користь боржника; належним позивачем за вимогою про стягнення збитків є як кредитор, так і боржник; кошти, стягнені із суб`єкта солідарної відповідальності, є коштами боржника, які, зокрема, включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані для задоволення вимог кредиторів лише у порядку черговості, встановленому Кодексом України з процедур банкрутства. Відтак, визначене нормами ч. 6 ст. 34 КУзПБ правопорушення має співвідноситися із наявністю, відповідно до закону, необхідних умов (елементів), які є підставою для застосування цього виду відповідальності. 
До предмету доказування при вирішенні питання наявності підстав для покладення на керівника боржника солідарної відповідальності у справі про банкрутство, належить встановлення: виникнення обставин, визначених абз. 1 ч. 6 ст. 34 КУзПБ щодо загрози неплатоспроможності боржника; моменту виникнення загрози неплатоспроможності боржника; факту неподання керівником боржника до суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника в місячний строк з дня виникнення такого обов`язку; обсягу грошових зобов`язань боржника, на момент виникнення загрози неплатоспроможності боржника.
Для покладення солідарної відповідальності на керівника боржника необхідним є доведення заявником та встановлення судом сукупності таких умов - юридичних фактів: порушення визначеного абз. 1 ч. 6 ст. 34  КУзПБ місячного строку на звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство; наявності у боржника протягом цього строку та/або більше ознак загрози неплатоспроможності. У свою чергу обов`язок керівника щодо звернення до суду із заявою про банкрутство виникає у момент, коли добросовісний та сумлінний керівник, який перебуває у подібних обставинах, у рамках стандартної управлінської практики, враховуючи масштаб діяльності боржника, мав об`єктивно визначити наявність факту загрози неплатоспроможності останнього.
Відтак, під час визначення моменту виникнення у керівника боржника обов`язку, визначеного абз. 1 ч. 6 ст. 34 КУзПБ щодо звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство належить враховувати, що такий обов`язок виникає в момент, коли керівник, добросовісність та розумність дій якого презюмується, в силу норм статті 92 ЦК України, мав можливість об`єктивно визначити наявність загрози неплатоспроможності боржника, неможливість продовження нормального режиму господарювання боржника без негативних наслідків для останнього та його кредиторів. За цих умов для цілей вирішення питання покладення солідарної відповідальності на керівника суттєве значення має встановлення моменту з якого виникає в керівника боржника визначений абз. 1 ч. 6 ст. 34 КУзПБ обов`язок зі звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника з огляду на наявну загрозу неплатоспроможності, враховуючи, що момент виникнення такого обов`язку в кожному конкретному випадку визначається моментом коли керівник мав усвідомити критичність ситуації, що склалася, яка очевидно свідчить про неможливість продовження нормального режиму господарювання без негативних наслідків для боржника та його кредиторів.
За загальним правилом абз. 1 ч. 6 ст. 34 КУзПБ та виходячи з критеріїв добросовісності, сумлінності і компетентності керівника, презюмується, що такий момент усвідомлення керівником загрози неплатоспроможності має відбутися протягом місяця із виникнення об`єктивної ситуації коли задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами. Поняття неплатоспроможності боржника розкрито у ст. 1 КУзПБ, за яким це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.
З огляду на викладене, обчислення визначеного абз. 1 ч. 6 ст. 34 КУзПБ місячного строку для виконання обов`язку боржника звернутись до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі загрози неплатоспроможності починається з того моменту, коли одночасно має місце: 1) факт настання строку виконання боржником грошових зобов`язань щонайменше перед двома його кредиторами разом із 2) фактом перевищення в той самий момент (звітний період) сумарного розміру цих зобов`язань над розміром всіх активів боржника, які в сукупності і свідчать про ознаки загрози неплатоспроможності боржника.
У поданій заяві ліквідатор вказала про існування у ТзОВ "Ситковецьке" зобов`язань перед ТзОВ "Суффле Агро Україна" та  Головним управлінням ДПС у Вінницькій області.
Заборгованість боржника перед ТзОВ "Суффле Агро Україна" в сумі 22453655, 99 грн виникла починаючи з 2020, на підставі рішень суду від 18.08.2020 у справі № 902/116/20, від 16.03.2021 у справі № 902/1116/20, від 21.07.2021 у справі 902/213/21, від 06.08.2021 у справі № 902/853/20. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 18.08.2020 у справі № 902/116/20 було стягнуто з ТзОВ "Ситковецьке" на користь ТзОВ "Суффле Агро Україна" 19905221, 27 грн - основного боргу за договором поставки № 1300020657 від 01.01.2018; 1126190, 15 грн - 24% річних, нарахованих на суму боргу у розмірі 11634459, 89 грн за період з 16.08.2019 по 17.01.2020; 1979281, 45 грн - пені, нарахованої за період з 16.08.2019 по 17.01.2020; 2907744, 03 грн - 15% штрафу; 244234, 67 грн - відшкодування судових витрат зі сплати судового збору. Всього до стягнення 26162671, 57 грн. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 16.03.2021 у справі № 902/1116/20 стягнуто з ТзОВ "Ситковецьке" на користь ТзОВ "Суффле Агро Україна" 1121485, 55 грн - 24 % річних; 525176, 41 грн - суму, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, та відшкодування судового збору в розмірі 79933, 85 грн. Період нарахування відсотків з 18.01.2020 по 06.11.2020, а інфляційних втрат з 16.08.2019 до 06.11.2020. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 21.07.2021 у справі № 902/213/21 стягнуто з ТзОВ "Ситковецьке" на користь ТзОВ "Суффле Агро Україна" 615024, 77 грн - 24 % річних; 704644, 83 грн - суму, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, та відшкодування судового збору в розмірі 35022, 74 грн. Період нарахування з 07.11.2020 року по 01.03.2021 року. 06.08.2021 Господарським судом Вінницької області видано наказ у справі № 902/853/20 про стягнення 71570, 45 грн судового збору.
Стосовно заборгованості боржника перед Головним управлінням ДПС у Вінницькій області в сумі 2158172, 78 грн, ОСОБА_2 вказав про те, що про вказану заборгованість йому було невідомо, водночас, з матеріалів справи вбачається, що відповідна заборгованість виникла на підставі  податкової звітності боржника, яку підписував ОСОБА_2 .
Вказана заборгованість з податку на прибуток підтверджується карткою особового рахунку, податковим повідомленням-рішенням № 0037390717 від 09.04.2021, податковою декларацією з податку на прибуток від 02.03.2021. Заборгованість з податку на доходи фізичних осіб підтверджується карткою особового рахунку, податковими повідомленнями - рішеннями № 0032350711 від 09.04.2021, № 0032310711 від 09.04.2021, № 0032330711 від 09.04.2021. Заборгованість з орендної плати з юридичних осіб підтверджується карткою особового рахунку, податковою декларацією з плати за землю від 22.02.2021, від 11 05.2022. Заборгованість з податку на додану вартість підтверджується карткою особового рахунку, податковим повідомленням-рішенням № 0032370717 від 09.04.2021. Заборгованість з єдиного внеску підтверджується карткою особового рахунку, податковими розрахунками сум доходу, рішенням № 000/914/2409 від 05.02.2021.
Зі змісту кредиторської заяви Головного управління ДПС у Вінницькій області вбачається, що всі податкові повідомлення-рішення надсилалися боржнику рекомендованими повідомленнями за його поштовою адресою: вул. Мандролька, буд. 19, смт. Ситківці, Вінницька обл., п/і 22865. Останнє податкове повідомлення-рішення від 09.04.2021 вручено особисто представнику ТзОВ "Ситковецьке" 26.04.2021.
Суд зазначає, що згідно з п. 56.3 ст. 56 ПК України, скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог п. 44.6 ст. 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується. 
Із вказаного слідує, що оскільки боржник у встановлені законом строки не скористався своїм правом адміністративного оскарження, зазначені вище податкові повідомлення-рішення є узгодженими.
З огляду на те, що боржником отримано останнє податкове повідомлення-рішення 26.04.2021, відповідно, у останнього виникли зобов`язання щодо сплати податкового боргу з 07.05.2021. 
Твердження скаржника про те, що відправником повідомлень-рішень є Немирівська ДПІ, а не ГУ ДПС у Вінницькій області не спростовує факту наявності заборгованості перед бюджетом. Окремі структурні підрозділи податкового органу підпорядковуються Головному управлінню і не являються іншими контролюючими органами. 
Враховуючи вищевикладене, судами встановлено, що у ТзОВ "Ситковецьке", станом на 07.05.2021, були не виконані зобов`язання на загальну суму 24611828, 77 грн, з яких перед ТзОВ "Суффле Агро Україна" на суму 22453655, 99 грн та перед Головним управлінням ДПС у Вінницькій області на суму 2158172, 78 грн.
Відтак, обов`язок звернутись до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТзОВ "Ситковецьке" виник у керівника боржника з 07.05.2021, коли настав строк виконання грошового зобов`язання перед другим кредитором - Головним управлінням ДПС у Вінницькій області,  до 07.06.2021.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що за змістом приписів ч. 6 ст. 34 КУзПБ порушення, яке є умовою покладення солідарної відповідальності, є допущене керівником боржника (органами управління боржника) порушення місячного строку звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі виникнення неплатоспроможності боржника та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Такими іншими випадками можна б було вважати, зокрема, визначений законом припис ч. 3 ст. 110 ЦК України - якщо вартості майна юридичної особи недостатньо для задоволення вимог кредиторів. При цьому, загроза неплатоспроможності боржника і визначається недостатньою вартістю майна юридичної особи для задоволення вимог кредиторів.
Відтак, своєчасне, з дотриманням вимог абз. 1 ч. 6 ст. 34 КУзПБ подання боржником заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є запорукою раціонального та справедливого розподілення активів боржника, якого за результатами аналізу фінансово-господарської діяльності (звітності) боржника виявилося недостатньо для задоволення вимог кредиторів.
Водночас, зобов`язання, що підтверджують виникнення загрози неплатоспроможності, мають бути реальними та документально підтвердженими.
Загроза неплатоспроможності боржника розкривається законодавцем через його фінансово-економічний стан, основним визначальним критерієм якого є нездатність боржника відповісти за своїми зобов`язаннями належним йому майном (активами) і тим самим виконати грошові зобов`язання в повному обсязі перед всіма кредиторами. При цьому, фінансово-економічний стан, що визначається на підставі відповідних показників матеріального, фінансового стану боржника та стану його господарської діяльності (з контрагентами тощо) як загроза неплатоспроможності, має бути не умовно-тимчасовим, а стабільно-незворотним для боржника і наслідки такого стану мають безпосередньо впливати на стан розрахунків з кредиторами. Основним способом встановлення відмінностей між наведеними двома станами боржника є проведення аналізу фінансово-господарської діяльності (звітності) боржника, із встановленням/визначенням за результатами цього аналізу реальних наслідків та перспектив для боржника виконати свої зобов`язання перед його кредиторами, а для кредиторів - отримати від боржника задоволення своїх вимог у разі, якщо боржник не звернеться із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Окрім того, судом можуть бути враховані висновки експертів (фахівців), аудиторські висновки, висновки за результатами перевірки фінансово-господарської діяльності боржника, у тому числі податковими органами, доповідні записки (інші звернення до керівника) працівників боржника (бухгалтерів, юристів тощо) про наявність відповідних обставин та загроз, фінансово-господарська та/або податкова звітність щодо діяльності боржника, рішення суду про стягнення або інші обмеження щодо фінансово-господарської діяльності боржника тощо.
Наявність активів в місячний період коли керівник повинен подати заяву про банкрутство, якими він має можливість покрити заборгованість перед кредиторами, виключає можливість покладання на керівника солідарної відповідальності.
У свою чергу ОСОБА_2 стверджує, що у ТзОВ "Ситковецьке" було достатньо активів для погашення заборгованості.
Зокрема, ОСОБА_2 вказав про те, що вимоги ТзОВ "Суффле Агро Україна" до боржника  були забезпечені іпотекою нерухомого майна на підставі договору іпотеки від 15.04.2019, предметом якого був комплекс будівель та споруд, загальною площею 5951, 5 кв.м. за адресою:   АДРЕСА_1 , вартістю 27000000 грн. ОСОБА_2 стверджує, що в 2019 ТзОВ "Ситковецьке" було проведено реконструкцію вказаного об`єкту нерухомого майна, внаслідок чого його площа збільшилась до 6765, 6 кв.м.
Згідно звіту про незалежну оцінку об`єкту приватної власності комплексу будівель та споруд за адресою: Вінницька область, Немирівський район, смт. Ситківці, вул. Вокзальна, 6, виготовленого  ТзОВ "Подільський експертний центр", ринкова вартість об`єкту нерухомого майна комплексу будівель та споруд загальною площею 6765, 6 кв.м. за адресою: Вінницька область, Немирівський район, смт. Ситківці, вул. Вокзальна, 6, визначена за порівняльним підходом станом на 08.09.2020 становить 96119857 грн.
При цьому, судами встановлено, що до матеріалів справи додано лише першу та останню сторінку звіту, з яких неможливо встановити яке саме майно підлягало дослідженню, відтак, судова колегія вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про неприйняття такого доказу з огляду на його неналежність. 
Поруч з цим судовою колегією відмічається, що відповідно до Порядку ведення єдиної бази звітів про оцінку, затвердженого наказом ФДМУ від 17.05.2018 № 568 (розіділ IV), строк дії звіту про оцінку не може перевищувати шести місяців з дати оцінки. 
Звіт про незалежну оцінку майна майна ТОВ "Ситковецьке" складено 08.09.2020 року. Отже фактично строк його дії сплинув по завершенні шести місяців, тобто з 08.03.2021 року, що свідчить про неактуальність останнього на момент виникнення обов`язку керівника звернутися до суду.   
Згідно акту від 23.06.2021 про реалізацію предмета іпотеки в межах виконавчого провадження ВП № 63763784, комплекс будівель та споруд разом з усім обладнанням було передано ТзОВ "Суффле Агро Україна" в рахунок часткового погашення заборгованості за наказом про виконання рішення Господарського суду Вінницької області № 902/116/20 від 23.11.2020 з початковою ціною третіх прилюдних торів, за ціною 15324400 грн без ПДВ.
Щодо перебування у ТзОВ "Ситковецьке" сільськогосподарської техніки, а саме: два зернозбиральних комбайни марки "CASE IH" 2388, два зернозбиральних комбайни CLAAS LEXION 480, один гусеничний трактор CASE IH STEIGER500 QUADTRAC та оприскувач самохідний PARRUDA MA-3027M, судами встановлено, що 14.01.2020 заступником начальника Немирівського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в межах виконавчого провадження ВП № 60962289 на підставі виконавчого напису № б/н від 26.12.2019 виданого нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу винесені постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про накладення арешту на трактор гусеничний CASE IH STEIGER500 QUADTRAC, 2013 року випуску; один зернозбиральний комбайн CLAAS LEXION 480, 2003 року випуску та два зернозбиральних комбайни марки "CASE IH" 2388, 2008 року випуску, відтак, суд констатує відсутність у ТзОВ "Ситковецьке" можливості розпоряджатися вказаною технікою.
Відповідно до наявного в матеріалах справи висновку суб`єкта оціночної діяльності - ТзОВ "Експертна служба України" від 11.07.2022 про вартість майна, ринкова вартість оприскувача самохідного PARRUDA MA-302M, 2012 року випуску, складає 989640,00 грн, а згідно акту від 02.09.2022 про проведеного електронного аукціону в межах виконавчого провадження ВП № 63763784, вказаний самохід продано за 705118, 50 грн.
Відносно майна, яке знаходиться в м. Севастополь, вул. Челюскінців, буд. 49/3, суд відмічає, що у зв`язку з окупацією вказаної території, відсутня можливість розглядати вказані приміщення як актив, з огляду на відсутність можливості розпоряджатися останніми. 
Вищенаведені встановлені судами обставини у своїй сукупності спростовують твердження Руснака В.О. про достатність активів для задоволення вимог кредиторів.
Разом з тим, судами встановлено, що про неплатоспроможність боржника свідчать дані балансів за 2020 та 1 квартал 2021, надані органами статистики, (після 31.03.2021 боржник не подавав в звітність), з яких вбачається у товариства збільшилась дебіторська заборгованість (рядок балансу 1155) з 31254 тис. грн. (на 01.01.2020) до 39926 тис. грн. (на 31.03.2021) та збільшилась кредиторська заборгованість (рядок балансу 1615) з 54716 тис. грн. (на 01.01.2020) до 70594 тис. грн. (на 31.03.2021).
Аргументи скаржника про вжиття останнім активних заходів у вигляді листування для врегулювання ситуації з ТзОВ "Суффле Агро Україна" та погашення заборгованості, колегія суддів вважає обґрунтовано визнаними безпідставними судом першої інстанції, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення та отримання листа № 38 від 20.03.2020.
Фото листування з ТзОВ "Суффле Агро Україна" за допомогою засобів електронної пошти, на які посилався ОСОБА_2 , суд вважає неналежними доказами в силу того, що такі роздруківки електронної переписки не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. 
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.  Таким чином, роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом без накладеного електронного цифрового підпису і тому не може розглядатися судом як доказ. При цьому, відсутність електронного цифрового підпису у відповідних документах свідчить про те, що зміст такого документа не захищений від внесення правок та викривлення інформації.
Враховуючи усі встановлені обставини, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про не вжиття ОСОБА_2 заходів щодо усунення загрози неплатоспроможності боржника, покращення його фінансового становища чи інших заходів, спрямованих на оздоровлення його діяльності, або про звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Неподання керівником ТзОВ "Ситковецьке" ОСОБА_2 після виникнення ознак неплатоспроможності товариства заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство останнього, яка фактично являє собою публічне повідомлення всіх контрагентів про обставини неплатоспроможності та неможливість виконати свої зобов`язання в повному обсязі перед всіма кредиторами, завдало шкоди кредиторам ТзОВ "Ситковецьке", оскільки останні, не будучи обізнаними щодо фінансово-господарського стану боржника, розраховували на погашення боржником наявної заборгованості, не знаючи та не маючи можливості дізнатись, що відповідні зобов`язання товариства за такими господарськими операціями виконані бути не можуть.
Відтак, невиконання керівником боржника - ОСОБА_2 обов`язку звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі, є підставою для покладення на останнього солідарної відповідальності.
Твердження апелянта про те, що судом не враховано прийняття рішення засновниками товариства про його припинення шляхом поділу та утворення комісії з припинення, а відтак суб`єктом відповідальності має бути колегіальний орган - комісія з припинення, судова колегія відхиляє з наступних підстав. 
Як встановлено судами, обов`язок звернутись до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТзОВ "Ситковецьке" виник у керівника боржника з 07.05.2021. При цьому рішення про припинення ТОВ "Ситковецьке" шляхом поділу прийнято засновниками 04.06.2021 та відомості про створення лікідаційної комісії оприлюднено 09.06.2021. За наведених обставин, обов`язок керівника виник раніше створення колегіального органу, що спростовує твердження апелянта.
В силу ст. 73, 74, 76 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Наведені в апеляційній скарзі аргументи скаржника не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не спростовують обґрунтованих висновків господарського суду, правильність застосування норм матеріального права та не вказують на порушення норм процесуального права.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду Вінницької області від 02.04.2025 у справі № 902/1105/22 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві та підстави для її скасування відсутні.
В силу ст. 129 ГПК України, понесені ОСОБА_2 судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на останнього.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 02 квітня 2025 року у справі № 902/1105/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Справу № 902/1105/22 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складено "01" серпня 2025 року.

Головуючий  суддя                                                                      Тимошенко О.М. 

Суддя                                                                                              Юрчук М.І.  

Суддя                                                                                              Миханюк М.В.