Справа № 131/148/25
Провадження № 22-ц/801/1458/2025
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року	Справа № 131/148/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Голоти Л. О., Оніщука В. В.,
учасники справи:
позивачка ОСОБА_1 ,
відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником адвокатом Чернілевською Русланою Віталіївною, на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 квітня 2025 року, постановлене у складі судді Олексієнка О. Ю. в м. Іллінці, дата складення повного рішення відповідає даті його ухвалення, - 
в с т а н о в и в :
21 січня 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника Сторожука М. С., звернулася до Іллінецького районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 від спільного шлюбу з відповідачем народилася дочка ОСОБА_3 . Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 28 квітня 2010 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був розірваний і цим же рішенням стягнуто аліменти із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на доньку ОСОБА_3 в сумі 557 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В подальшому розмір аліментів неодноразово змінювався за рішеннями судів і перед досягненням донькою повноліття становив 1/6 частку від доходу (заробітку) ОСОБА_2 , але неменше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини.
ІНФОРМАЦІЯ_2 донька досягла повноліття, але продовжує навчатися, в зв`язку з чим потребує матеріального утримання від батька, який в добровільному порядку його не надає. Відповідач хоча й має на утриманні неповнолітнього сина від іншого шлюбу, проте може надавати утримання і доньці. 
Відтак позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення нею 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання.
Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 квітня 2025 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходів (заробітку), починаючи з 21 січня 2025 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 двадцяти трьох років за умови, що вона буде продовжувати навчання; стягнуто з ОСОБА_2 1211,20  грн. судового збору в дохід держави.
При визначенні розміру аліментів, суд встановив, що  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , досягла повноліття, однак продовжує навчання: її зараховано у 2024/20025 навчальному році до навчального закладу шкільного округу д-р Машадо де Матуш, Фельгейрас на дванадцятий рік навчання, клас С1, науково-гуманістичний курс змов та гуманітарних дисциплін, під номером 10. Враховуючи матеріальний стан як платника аліментів, так і одержувача аліментів, суд виснував, що слід визначити аліменти в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача.
Не погодившись з прийнятим рішенням в частині визначеного судом розміру аліментів, 23 травня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Чернілевську Р. В, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, та постановити нове, яким позов задовольнити частково та стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/12 частки від заробітку (доходу) платника щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до 30 червня 2025 року включно.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що в оскаржуваному рішення не мітиться жодного аргументу чи посилання на письмові чи інші докази у справі, на підставі яких суд дійшов висновку про потребу та доцільність стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, саме в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, виходячи з розміру заробітної плати відповідача. Даний розмір на думку сторони захисту є завищеним, оскільки згідно довідки про доходи, яка додана до відзиву, за період серпень 2024 – січень 2025 року відповідачу нараховано дохід у розмірі 746 637, 55 грн, а тому середньомісячна заробітна плата становить 124 439,59 грн. До Закону України від 10 жовтня 2024 року № 4015-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо порядку прийняття на військову службу та проходження військової служби за контрактом іноземцями та особами без громадянства у Збройних силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України» внесені зміни та доповнення до низки законодавчих актів України, зокрема, до Податкового кодексу України (далі – ПКУ) в частині підвищення ставки військового збору до 5 відсотків від об`єкта оподаткування (крім окремих категорій платників цього збору, для яких ставка залишається на рівні 1,5 відсотка). Сума ПДФО одразу компенсується державною, тому фактично військовослужбовець отримує на руки усю нараховану заробітну плату. Таким чином, якщо визначити 1/12 частку від такого доходу, то такий розмір фактично становитиме більше 10 000,00 грн на місяць, що більш ніж втричі перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, встановлений в Україні, відповідач вважає такий розмір аліментів достатнім для забезпечення потреб дитини.
Крім того, згідно з наданими документами ОСОБА_3 зарахована у 2024/2025 році навчальному році до навчального закладу шкільний округ Машадо де Матуш, Фельгейрас на дванадцятий рік навчання, клас С1, тому аліменти на її утримання підлягають стягненню саме до кінця навчального року, що за загальним правилом припадає на 30 червня. 
04 червня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Сторожука М. С., подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні, оскаржуване рішення залишити без змін.
Основними доводами відзиву є те, що посилання в апеляційній скарзі на Закону України від 10 жовтня 2024 року № 4015-ІХ стосується порядку прийняття на військову службу та проходження військової служби за контрактом іноземцями та особами без громадянства у Збройних силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національної гвардії України, однак відповідач ОСОБА_2 є громадянином України, а не іноземцем чи особою без громадянства. 
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону.
По справі встановлено наступні обставини:
-батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 12);
- рішенням Іллінецького районного суду від 28 квітня 2010 року у справі № 2339 із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в сумі 557 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 14);
- рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 червня 2018 року збільшено розмір аліментів, стягуваних за рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 28 квітня 2010 року у справі № 2339 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 557 грн на аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття дитини;
- рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 09 липня 2024 року у справі № 131/277/24 зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 , 20 січня 2007 року на підставі рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 червня 2018 року з 1/4 на 1/6 частку від доходу (заробітку) ОСОБА_2 , але неменше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини ;
- ОСОБА_3 є ученицею навчального закладу  шкільного округу д-р Машадо де Матуш, Фельгейрас  на 12 й рік навчання, клас С1, науково-гуманістичний курс змов та гуманітарних дисциплін, під номером 10 (а.с. 29-33).
Між сторонами виник спір про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх сина, дочки регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання доньки, сина, що продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
На відмінну від стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання не є безумовним та потребує доказування таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно вимог частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доведення тієї обставини, що отримувач аліментів потребує грошового утримання покладається саме на позивача, а спростування того, що відповідач може надавати таке утримання, покладається на відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є повнолітньою, не досягла 23 років, продовжує навчання та є ученицею навчального закладу  шкільного округу д-р Машадо де Матуш, Фельгейрас  на 12 й рік навчання, клас С1, науково-гуманістичний курс змов та гуманітарних дисциплін, під номером 10.
Відтак суд першої інстанції вірно виснував, що навчання позбавляє ОСОБА_3 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, а надані позивачкою докази у своїй сукупності беззаперечно підтверджують наявність у неї потреби отримання матеріальної допомоги від відповідача ОСОБА_2 та ця обставина ним і не заперечується. Відповідач заперечує тільки щодо розміру утримання, який визначив суд.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
В матеріалах справи міститься довідка, видана військовослужбовцю ОСОБА_2 в тому що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , за період з серпня 2024 року по січень 2025 року його дохід склав 746 637,55 грн. (а.с. 56).
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що відповідач вважає справедливим сплачувати на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/12 частини від усіх видів його доходів (заробітку) , - апеляційний суд зазначає таке.
До досягнення донькою повноліття відповідач сплачував аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), місце його роботи залишається незмінним, в цей час донька вже навчалася в навчальному закладі шкільного округу д-р Машадо де Матуш, Фельгейрас, Республіка Португалія, відтак єдине що змінилося - те, що з 20 січня 2025 року донька стала повнолітньою. Тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір аліментів має становити 1/6 частку від заробітку (доходу) відповідача, а доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що згідно з наданими документами ОСОБА_3 зарахована у 2024/2025 навчальному році до навчального закладу шкільний округ Машадо де Матуш, Фельгейрас на дванадцятий рік навчання, клас С1, тому аліменти на її утримання підлягають стягненню саме до кінця навчального року, що за загальним правилом припадає на 30 червня, - є лише припущенням відповідача та не підтверджене доказами. Суд першої інстанції в рішенні визначив часовий проміжок для стягнення аліментів, вірно зазначивши, що вони підлягають стягненню не довше ніж до досягнення ОСОБА_3 23 років за умови, що вона продовжуватиме навчання.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , подана його представником адвокатом Чернілевською Р. В., не містить доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 квітня 2025 року слід залишити без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.
Вирішуючи питання судових витрат відповідно статті 141 ЦПК України, з урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , подана його представником адвокатом Чернілевською Р. В., задоволенню не підлягає, понесені судові витрати слід залишити за ним. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 367, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником адвокатом Чернілевською Русланою Віталіївною, залишити без задоволення.
Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                                                         Т. М. Шемета
Судді:                                                                                                Л. О. Голота
                                                                                                                            В. В. Оніщук