ПОСТАНОВА 
Іменем України

04 червня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 398/2053/24
провадження № 22-ц/4809/558/25 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – виконавчий комітет Олександрійської міської ради, як орган опіки та піклування,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2024 року у складі головуючого судді Стручкової Л. І.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: виконавчий комітет Олександрійської міської ради, як орган опіки та піклування, в якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з відповідачки на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 17 квітня 2024 року, і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що починаючи з 11 грудня 2009 року позивач та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області №398/5631/23 від 24 січня 2024 року шлюб між сторонами розірвано. 
У березні 2022 року, у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України, ОСОБА_2 разом з дітьми виїхала до Польщі. 
Наприкінці 2022 року відповідачка привезла дітей до України, а сама повернулася до Польщі. 
Діти були разом з позивачем протягом місяця, а потім бабуся їх відвезла до Польщі.
В червні 2023 року ОСОБА_2 привезла дітей додому, а сама через декілька днів повернулася до Польщі. З того часу діти проживають разом з позивачем та перебувають на його утриманні. 
В листопаді 2023 року відповідачка поверталася до України для подання позову про розірвання шлюбу. За час перебування на Україні з дітьми не спілкувалася. 
Позивач зазначає, що відповідачка самоусунулась від виховання малолітніх дітей, не спілкується з дітьми, не проявляє до них материнської турботи, не цікавиться їхнім життям, станом здоров`я, не відвідує їх, не турбується про фізичний і духовний розвиток дітей, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також стягнути аліменти на їх утримання.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 17 квітня 2024 року, і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначено, якщо після досягнення повноліття ОСОБА_3 ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення повноліття ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання дітей, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачка як мати зобов`язана матеріально утримувати дітей, є працездатною особою, інших утриманців не має.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей, суд вказав, що за наявних у справі доказів, з урахуванням пояснень позивача, відсутні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав.
Суд також вказав, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не буде відповідати інтересам малолітніх дітей та не сприятиме позитивному результату в житті останніх.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Семенова Олена Вікторівна, оскаржив його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2024 року в частині не задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в частині позбавлення відповідачки батьківських прав.
Вказує, що мати самоусунулась від виховання малолітніх дітей, з дітьми не спілкується, не проявляє до них материнської турботи, не цікавиться їхнім життям, станом здоров`я, не відвідує їх, не турбується про фізичний та духовний розвиток дітей.
Будучи попередженою про необхідність належного виконання своїх батьківських обов`язків та зміну свого ставлення до виховання дітей, відповідачка ніяких дій, спрямованих на таку зміну не вчинила, ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків не змінила.
Представник звернула увагу суду, що будучи повідомленою належним чином про дату та час розгляду справи, знаючи, про те, що її хочуть позбавити батьківських прав, відповідачка в судове засідання не з`явилась, тим самим виявивила байдужість до результатів розгляду справи щодо позбавлення її батьківських прав та долі дітей, фактично погодилась із позовними вимогами.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
       Відзиву на апеляційну скаргу відповідачкою не подано, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

       11 березня 2025 року на електронну адресу суду від представника органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей, завідувача сектору соціального та правового захисту дітей служби у справах дітей Олександрійської міської ради О. Омельяненко надійшли пояснення, в яких представник заперечила щодо позовних вимог. Вказала, що комісія з питань захисту прав дитини при розгляді даного питання не змогла надати об`єктивного висновку щодо доцільності або недоцільності позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.159).

Щодо повідомлення відповідачки про розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 07 травня 2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.191).
За вказаною адресою Кропивницьким апеляційним судом неодноразово направлялись відповідачці виклики у судові засідання, які повертались не врученими з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (144-145,171-172, 201-202,223-224).
Під час розгляду справи апеляційним судом, представник позивача повідомила, що відповідачка перебуває закордоном.
З метою з`ясування інформації про місцеперебування відповідачки у справі, ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07 травня 2025 року витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про те, чи перетинала ОСОБА_2 державний кордон, у період з 2022 по 2024 роки.
Згідно інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, за період з 15 грудня 2022 року по 09 листопада 2023 року ОСОБА_2 перетинала державний кордон України, 09 листопада 2023 року виїхала за межі України і не поверталась (а.с.219).
У зв`язку з наявністю інформації про те, що відповідачка перебуває за межами України, ОСОБА_2 повідомлено про судове засідання у даній справі, шляхом оголошення про виклик в судове засідання на сайті Судової влади України. (а.с.221-222).
З моменту опублікування оголошення на сайті, відповідачка вважається повідомленою про дату, час та місце розгляду справи (ч.11 ст. 128 ЦПК України).

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача – адвоката Семенової О. В., представника третьої особи – Яковлєва О. В., вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.        
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 11 грудня 2009 року Комінтернівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградській області, актовий запис №2, який розірвано рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області № 398/5631/23 від 24 січня 2024 року, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили 26 лютого 2024 року (а.с.18-20).
Сторони є батьками дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 15 січня 2013 року та серії НОМЕР_2 від 21 травня 2016 року (а.с.13, 14).
Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 03 січня 2023 року №2023/6 місце проживання позивача ОСОБА_1 з 13 травня 2013 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).
Згідно з даними Реєстру Олександрійської територіальної громади відповідачка ОСОБА_2 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.41). 
Відповідно до наданої до суду копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , відповідачка зареєстрована за вказаною адресою з 28 січня 2010 року (а.с.11).
Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 07 листопада 2023 року №2023/009096090 місце проживання ОСОБА_3 , 2013 року народження, з 07 листопада 2023 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 07 листопада 2023 року №2023/2626 місце проживання ОСОБА_4 , 2016 року народження, з 16 червня 2016 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).
Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання здобувачів освіти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що проживають за адресою: АДРЕСА_1 сім`я має соціальний статус – неповна сім`я, санітарні умови задовільні, в квартирі чисто, прибуток сім`ї складається із заробітної плати батька, який перебуває у пошуку офіційного постійного місця роботи, тимчасові заробітки його не зовсім влаштовують, діти забезпечені усім необхідним для фізичного та психологічного розвитку дітей (а.с.22-23).
Відповідно до психолого-педагогічної характеристики здобувачки освіти 5-А класу Гімназії імені Д. І. Чижевського Олександрійської міської ради Кіровоградської області ОСОБА_3 , №80 від 19 лютого 2024 року, остання навчається в гімназії з 10 вересня 2023 року. За час навчання зарекомендувала себе як старанна, здібна, активна, комунікабельна. Емоційний стан дитини переважно стабільний. Тригерним для виведення із емоційно-психологічної стабільності є теми пов`язані із матір`ю. Рекомендовано під час спілкування не піднімати тему про матір. Адаптація до нових умов навчання проходить успішно. Батько цікавиться навчанням дитини, школу відвідує регулярно. Матір дівчинки з класним керівником ніколи не спілкувалася (а.с.24).
Згідно психолого-педагогічної характеристики здобувача освіти 1-А класу Гімназії імені Д. І. Чижевського Олександрійської міської ради Кіровоградської області ОСОБА_4 , № 79 від 19 лютого 2024 року, останній навчається в гімназії з 01 вересня 2023 року. За час навчання зарекомендував себе як дисциплінований учень. ОСОБА_5 веселий, товариський, має багато друзів, користується повагою серед однолітків. Тема сім`ї та матері є для ОСОБА_5 психологічно дуже болісною, тому рекомендовано не обговорювати із дитиною ці питання та в його присутності теж. Матір хлопчика залишила дітей та виїхала за межі України. За весь період навчання жодного разу не поцікавилася успіхами у навчанні дитини. Батько цікавиться навчанням дитини, систематично відвідує батьківські збори (а.с.25-26).
Відповідно до довідки Комунальної установи «Інклюзивно-ресурсний центр Олександрійської міської ради» № 01 від 14 лютого 2024 року, ОСОБА_4 з 01 вересня 2023 року по цей час отримує корекційно–розвиткові послуги практичного психолога ОСОБА_6 з метою корекції емоційно-вольової сфери та розладів аутистичного спектра. На корекційно-розвиткові заняття свого сина постійно приводить батько. За весь час матір не приводила дитину на заняття, не спілкувалася із спеціалістами, не цікавилася психологічним станом дитини та його психічним здоров`ям (а.с.21).
В судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що знайома зі сторонами у справі, з 2019 року по 2022 рік працювала з ОСОБА_7 в КУ «Інклюзивно-ресурсний центр Олександрійської міської ради» та сиділи в одному кабінеті. Знає відповідачку як відповідальну та турботливу матір, яка завжди переживала за дітей. ОСОБА_2 завжди добре відзивалася про чоловіка. Казала, що він доглядає дітей в час хвороби та зустрічає ОСОБА_8 зі школи, бо ОСОБА_9 була зайнята на роботі, де важко було відпроситися. З початком війна ОСОБА_2 виїхала з дітьми на західну Україну, після цього вони не спілкувалися. Коли ОСОБА_5 треба було йти в перший клас, позивач звернувся до неї, щоб визначити яку школу дитині краще відвідувати. В подальшому, позивач звернувся з приводу корекційно-розвиткових занять з ОСОБА_5 . До 2022 року з дітьми корекційно-розвиткові заняття не проводилися.
Свідок ОСОБА_10 , хрещений батько малолітньої ОСОБА_11 , суду показав, що перебуває в дружніх відносинах зі сторонами у справі. З початком війни ОСОБА_2 з дітьми виїхала в Польщу. З цього часу відносини в родині погіршилися. В подальшому відповідачка привезла дітей до батька і залишивши їх повернулася до Польщі. Востаннє він з ОСОБА_9 спілкувався в 2023 році, вона питала у нього про адвоката для консультації по розірванню шлюбу, казала йому, що створила іншу родину. Він навідує похресницю приблизно раз на два тижні, спілкується з нею. ОСОБА_11 спочатку плакала за матір`ю, а тепер не хоче з нею спілкуватися, розповідала йому, що коли вони з ОСОБА_5 перебували в Польщі, мати на них сварилася, вдарила ОСОБА_5 за те, що він впісявся. До війни такого він не помічав.
Дитина ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомила, що з початку війни в Україні мешкала з мамою в Польщі. Мама залишала їх з братом самих та піднімала на них руку. Влітку 2023 року вони приїхали в Україну до батька. Мама приїжджала до них коли розводилася з батьком, мешкала вона з ними в одній квартирі, але їжу готував батько та прибирав також він. Востаннє вона дзвонила мамі два місяці тому, остання слухавку не взяла, через це вона ображена на маму. Вона підтримує рішення батька позбавити маму батьківських прав. 
Згідно листа директора Гімназії імені Д. І. Чижевського Олександрійської міської ради Кіровоградської області у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 14 лютого 2024 року № 10, педагогічний колектив підтримує рішення ОСОБА_1 щодо розгляду в судовому порядку питання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав на дітей ОСОБА_4 , здобувача освіти 1-А класу, ОСОБА_13 , здобувача освіти 5-А класу (а.с.27-28, 29).
Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 05 квітня 2024 року №107/9/10/1 комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Олександрійської міської ради встановлено наступне: малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з батьком ОСОБА_1 з середини літа 2023 року. Зі слів батька ОСОБА_1 відомо, що мати покинула дітей та поїхала до Польщі, приймати участь у вихованні дітей не має бажання, матеріально не підтримує, на зв`язок з дітьми не виходить. 
За інформацією навчального закладу Гімназії імені Д.І. Чижевського, який відвідують діти відомо, що матір дітей в закладі не бачили, з класними керівниками вона не спілкувалася. Вихованням дітей займається батько. На засідання комісії була запрошена малолітня ОСОБА_3 . Дитина на питання відповідала не чітко, пояснила лише що мама їх покинула і не спілкується. В процесі спілкування також дитина проговорила те, що вони влітку збираються поїхати до мами в Польщу. Під час опрацювання документів, які надав батько ОСОБА_1 на засідання комісії з питань захисту прав дитини навчального закладу – Гімназія ім. Д. І. Чижевського було з`ясовано, що діти навчаються в даному закладі лише з 01 вересня 2023 року.
Для того, щоб об`єктивно зрозуміти ситуацію та врахувати всі моменти, які призвели до питання позбавлення матері батьківських прав, служба у справах дітей зробила запит на навчальні заклади, де діти навчалися до переходу в гімназію імені Д. І. Чижевського, а саме: до Гімназії імені Т. Г. Шевченка та до закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №35 з питанням про участь матері у вихованні дітей. 
Гімназія імені Т. Г. Шевченка та дитячий садочок АДРЕСА_2 надали інформацію в якій зазначили про те, що сім`я ОСОБА_14 зарекомендувала себе активними та відповідальними батьками. Мама дітей активно допомагала в підготовці до свят, батьки приймали участь у ремонтних роботах групи та майданчику. ОСОБА_15 постійно підтримувала зв`язок з вихователем, займалася розвитком дітей. 
Також службі у справах дітей стало відомо від сторонніх громадян, а вже потім і від батька дитини, що мати ОСОБА_2 працювала педагогом в КУ «Інклюзивно-ресурсний центр», який знаходиться на базі саме того закладу, куди були переведені діти – Гімназія імені Д.І. Чижевського. З місця роботи мати дітей звільнилася. 
В довідці, яку надала КУ «Інклюзивно-ресурсний центр», йдеться про те, що малолітній ОСОБА_16 відвідує корекційно – розвиткові заняття в даній установі, мати характеризується як така, що не спілкується зі спеціалістами щодо стану психологічного здоров`я дитини, в закладі не з`являлася. Про те, що ОСОБА_17 працювала педагогом в даній установі не йдеться. 
На засіданні комісії з питань захисту прав дитини мати не була присутня. Зі слів ОСОБА_1 вона перебуває в Польщі. 
Враховуючи вищезазначене, комісія з питань захисту прав дитини вказала, що не може надати об`єктивного висновку щодо доцільності або недоцільності позбавлення гр. ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.84).
Представник органу опіки та піклування Омельяненко О. В. в судовому засіданні в суді першої інстанції підтримала висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 05 квітня 2024 року. 
Суду пояснила, що комісія з питань захисту прав дитини не дійшла однозначного висновку щодо доцільності позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав. ОСОБА_1 звернувся до них з повідомленням, що мати покинула дітей. В той же час до органу опіки та піклування надійшов анонімний дзвінок, що інформація відображена в зверненні ОСОБА_1 – фіктивна. Заклад освіти, який діти відвідували раніше, подав інформацію, що родина зразкова, діти прив`язані до матері. ОСОБА_2 тривалий час працювала педагогом в інклюзивному центрі, який знаходиться в гімназії ім. Чижевського. Після переведення дітей до цієї гімназії, заклад освіти надав інформацію, що мати не знають, остання вихованням дітей не займається. Дочка ОСОБА_11 повідомила комісії з питань захисту прав дитини, що після оформлення документів вони з батьком поїдуть до матері в Польщу. Представник органу опіки та піклування особисто спілкувалася з відповідачкою телефонним зв`язком (за номером, який зазначено в позові та на який надсилаються судові повістки). ОСОБА_2 повідомила, що діти виявили бажання жити з батьком і вона не заперечує.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи у сприятливих умовах дитина перетворюється на гідного правового партнера дорослих членів суспільства.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони тривалий час не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06) зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).
Суди мають здійснювати поглиблене дослідження всієї сімейної ситуації та цілого ряду факторів, зокрема фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, надавати збалансовану і розумну оцінку відповідних інтересів кожної особи при прийнятті найкращого для дитини рішення. Суди встановлюють справедливий баланс між різними конкуруючими правами та інтересами, забезпечуючи процесуальну справедливість усього процесу.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав про те, що відповідачка самоусунулась від виховання малолітніх дітей, з дітьми не спілкується, не проявляє до них материнської турботи, не турбується про їх фізичний та емоційний стан, у зв`язку з чим вважав, що наявні підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дітей.
Колегія суддів не погоджується з такими доводами позивача, враховуючи таке.
Під час розгляду справи, судом першої інстанції установлено, що до повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, що стало причиною виїзду відповідачки з дітьми за кордон, родина характеризувалася як зразкова. Причин перебування матері дітей за межами України (робота, лікування, воєнний стан, особисте життя тощо) не встановлено. Водночас, установлено той факт, що сім`я ОСОБА_14 до березня 2022 року проживали разом.
В подальшому, відносини між сторонами у справі погіршилися, що стало причиною розірвання їх шлюбу.
Донька сторін  ОСОБА_12  в судовому засіданні в суді першої інстанції повідомила, що з початку війни в Україні мешкала з мамою в Польщі. Влітку 2023 року вони приїхали в Україну до батька. Мама приїжджала до них, коли розводилася з батьком, мешкала вона з ними в одній квартирі, але їжу готував батько та прибирав також він. Востаннє вона дзвонила мамі два місяці тому, остання слухавку не взяла, через це вона ображена на маму. Вона підтримує рішення батька позбавити маму батьківських прав. 
Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 05 квітня 2024 року №107/9/10/1 комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Олександрійської міської ради міської ради встановлено, що малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з батьком ОСОБА_1 з середини літа 2023 року. Зі слів батька ОСОБА_1 відомо, що мати покинула дітей та поїхала до Польщі, приймати участь у вихованні дітей не має бажання, матеріально не підтримує, на зв`язок з дітьми не виходить. 
Комісія не дійшла однозначного висновку щодо доцільності позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав. Зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до них з повідомленням, що мати покинула дітей. В той же час до органу опіки та піклування надійшов анонімний дзвінок, що інформація відображена в зверненні ОСОБА_1 – фіктивна. Заклад освіти, який діти відвідували раніше, подав інформацію, що родина зразкова, діти прив`язані до матері. ОСОБА_2 тривалий час працювала педагогом в інклюзивному центрі, який знаходиться в гімназії ім. Чижевського. Після переведення дітей до цієї гімназії, заклад освіти надав інформацію, що мати не знають, остання вихованням дітей не займається. Дочка ОСОБА_11 повідомила комісії з питань захисту прав дитини, що після оформлення документів вони з батьком поїдуть до матері в Польщу. Представник органу опіки та піклування особисто спілкувалася з відповідачкою телефонним зв`язком (за номером, який зазначено в позові та на який надсилаються судові повістки). ОСОБА_2 повідомила, що діти виявили бажання жити з батьком і вона не заперечує.
Обставин, які свідчать про необхідність застосування позбавлення батьківських прав відносно матері ОСОБА_2 , висновок органу опіки та піклування не містить.
Думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї (постанови Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18, від 29 березня 2023 року у справі № 754/7526/21, від 26 квітня 2023 року у справі № 520/17217/13-ц, від 02 серпня 2023 року у справі № 707/1704/21).
Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною.
Колегією суддів апеляційного суду в судовому засіданні було заслухано думку дитини ОСОБА_3 щодо її відносин з матір`ю. ОСОБА_12 зазначила суду, що сумує за мамою, і їй сумно через те, що мати поїхала і не виходить на зв`язок, коли останній раз з нею спілкувалась дитина не пам`ятає. Вказала, що вона разом з братом ОСОБА_5 жила у Польщі з мамою, у них були хороші відносини, там вони відвідували школу, однак захотіли повернутись додому, щоб провідати тата і друзів. ОСОБА_11 зазначила, що після повернення в Україну вони з братом випросили у мами дозволу залишитись в Україні. Вказала, що сумує за мамою, і за часами, коли все було добре, хотіла б проживати разом з обома батьками, однак мати не хоче спілкуватись з батьком. Крім цього, дитина зазначила, що відносини з мамою згасли через те, що остання не хоче з ними спілкуватись, не відповідає на їхні дзвінки.
Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.
Колегія суддів зазначає, що за обставин справи, а саме проживання тривалий час дочки та сина разом з батьком, наявності у них образи на матір через те, що вона поїхала за кордон, не може слугувати достатньою підставою для позбавлення матері батьківських прав.
Крім того, думка дитини значною мірою стосується бажання дитини проживати з батьком. Водночас, предметом справи, що переглядається, не є визначення місця проживання дитини. 
Фізична неможливість спілкування матері з дітьми через проживання на відстані один від одного не може бути підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між ними. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24) зазначено, що очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька (матері) призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері (батька), то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька (матері) батьківських прав. Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів […] Посилання на те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки не можуть бути підставною скасування судових рішень, оскільки простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька призвела до розриву зв`язків між ним та дітьми, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дітьми з боку їх матері, то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька батьківських прав щодо його дітей. 
Врахувавши право відповідачки на вільний вибір місця проживання, те, що діти певний період часу проживали разом з нею за кордоном, однак виявили бажання повернутись додому в Україну, враховуючи пояснення дитини ОСОБА_11 , зокрема щодо того, що дівчинка сумує за матір`ю, апеляційний суд вважає, що відстуні підстави для застосування до ОСОБА_2 такого крайнього, виключного і надзвичайного способу впливу, як позбавлення її батьківських прав відносно її малолітніх дітей.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу не буде відповідати інтересам малолітніх дітей та не сприятиме позитивному результату в житті останніх.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а  рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується – без змін.
Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення, підстави для розподілу судових витрат, передбачені ст. 141 ЦПК – відсутні.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Семенова Олена Вікторівна, залишити без задоволення.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2024 року в частині, що оскаржується, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 16.06.2025.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

                                                                                С. І. Мурашко