ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1496/24  Номер провадження 22-ц/814/1618/25	Головуючий у 1-й інстанції Шарова-Айдаєва О. О.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,
за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Євтухова Тамара Дмитрівна, на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14 січня 2025 року (повний текст рішення складено 24 січня 2025 року) у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення із спадкоємця позичальника грошових коштів за договором позики,
В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення із спадкоємця позичальника грошових коштів за договором позики.
В обґрунтування позову зазначено, що 03 серпня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала від позивача в борг грошові кошти в сумі 100000,00 грн, що еквівалентно 4000,00 доларів США на день отримання позики, про що складена розписка. 
Також 03 серпня 2018 року ОСОБА_3 склала заповіт на користь ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер 5324086200:00:026:0022, яка розташована на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, не повернувши борг позивачу. Про смерть ОСОБА_3 позивач ОСОБА_2 дізнався 11 лютого 2021 року та звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо майна померлої. Поряд з цим, своєю постановою від 12 лютого 2021 року приватний нотаріус Новосанжарського районного нотаріального округу Охрей М.А. відмови ОСОБА_2 у прийнятті заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки позивач не прийняв у строки, встановлені законом, таку спадщину.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року ОСОБА_2 відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Поряд з цим, єдиним спадкоємцем після померлої ОСОБА_3 є її син – ОСОБА_1 , який прийняв спадщину, і має нести обов`язок з повернення боргу в межах вартості спадкового майна – земельної ділянки, кадастровий номер 5324086200:00:026:0022.
З огляду на викладене, враховуючи те, що вимога кредитора (позивача) пред`явлена до спадкоємця боржника у строк, визначений статтею 1281 ЦК України, сума заборгованості, що еквівалентна 4000,00 доларів США, на дату подання позову до суду складає 163938,80 грн, то позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , як спадкоємця, з вимогою про стягнення з останнього на користь ОСОБА_4 заборгованість в сумі 4000,00 доларів США, що еквівалентно на момент подання позову 163938,80 грн, а також судового збору в сумі 1639,39 грн, витрат, пов`язаних зі збором доказів, в сумі 857,23 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн.
Короткий зміст рішення місцевого суду
Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення із спадкоємця позичальника грошових коштів за договором позики задоволено, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 03 серпня 2018 року в розмірі 4000,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на дату подання позову становить 163938,80 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1639,39 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14 січня 2025 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, в якій прохав суд оскаржуване рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення із спадкоємця позичальника грошових коштів за договором позики відмовити у повному обсязі.
Позиції учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідач зауважує, що він не отримував свідоцтво про право на спадщину після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , натомість позивач звернувся із претензією кредитора лише 15 червня 2023 року, тобто з пропуском строку пред`явлення кредитором вимог, який встановлено статтею 1281 ЦК України.
Крім того, у спірних правовідносинах слід застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки будучи обізнаним про смерть ОСОБА_3 та коло її спадкоємців з 12 лютого 2021 року, ОСОБА_2 звернувся із позовом про стягнення із спадкоємця позичальника грошових коштів за договором позики лише у серпні 2024 року.
Узагальнені доводи осіб, які подали відзив на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача прохала суд рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача – без задоволення, а також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 12000,00 грн.
Наголошено, що на момент направлення позивачем претензії до спадкоємців померлої ОСОБА_3 через нотаріальну контору та безпосередньо ОСОБА_1 , як спадкоємцю, відповідачем не було одержано свідоцтва про право на спадщину, як і не було отримано свідоцтво на спадщину на момент пред`явлення позову до суду та розгляду справи в суді, а тому позивачем не пропущено строки, які передбачені статтею 1281 ЦК України.
Також у відзиві на апеляційну скаргу зазначено й про дотримання строків позовної давності з огляду на їх продовження на строк дії карантину та зупинення на строк дії воєнного стану.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Євтухова Т.Д. під час судового засідання підтримала вимоги поданої апеляційної скарги та прохала її задовольнити з підстав, що у ній викладені.
Представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Панченко О.О. під час судового засідання заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, наголошуючи на її безпідставності з огляду на положення цивільного законодавства. 
Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 серпня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики грошових коштів, який оформлений розпискою, відповідно до якої ОСОБА_2 позичив ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 4000,00 доларів США, що було еквівалентно 100000,00 грн (а.с. 14 т.1).
Боргова розписка від 03 серпня 2018 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи, містить власноручний підпис ОСОБА_3 . 
03 серпня 2018 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла земельну ділянку площею 4,1313 га, кадастровий номер 5324086200:00:026:0022, ОСОБА_2 . Цей заповіт посвідчений 03 серпня 2018 року секретарем виконкому Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Жолоб Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 186 (а.с. 82 т.1).
Місцевим судом встановлено, що земельна ділянка площею 4,1313 га, кадастровий номер 5324086200:00:026:0022, належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 липня 2013 року, що зареєстроване в реєстрі за №1-1879 (а.с. 48 т.1).
Право власності ОСОБА_3 на таку земельну ділянку також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 липня 2013 року № 5680553, відповідно до якого вказана земельна ділянка належала ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 1-1879, виданого 04 липня 2013 року державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори П?ятенко Л.І. (а.с. 46 т.1).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (а.с. 15 т.1).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого, зокрема, входить земельна ділянка площею 4,1313 га, кадастровий помер: 5324086200:00:026:0022, розташована на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.
12 лютого 2021 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Новосанжарського районного нотаріального округу Охрея М.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 213 т.2).
Постановою приватного нотаріуса Новосанжарського районного нотаріального округу Охрея М.А. від 12 лютого 2021 року відмовлено ОСОБА_2 у прийнятті заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки заявник спадщину не прийняв шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання відповідної заяви у встановлений законом строк до нотаріальних органів про прийняття спадщини (а.с. 217 т.2).
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2022 року визначено додатковий строк для подачі ОСОБА_2 до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 протягом двох місяців з дати набрання рішенням суду.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2022 року скасовано ухвалено нове рішення про відмову в позові (а.с. 55-62 т.1).
Згідно з матеріалами спадкової справи № 37/2020, заведеної приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Охреєм М.А. 13 листопада 2020 року, після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом у встановленому законом порядку та у визначений шестимісячний строк звернувся її син ОСОБА_1 (а.с. 202 т.2).
Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки від 13 листопада 2020 року № 5478, виданої виконавчим комітетом Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, ОСОБА_3 була постійно зареєстрована та проживала до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею в одному будинку був зареєстрований та проживав на день її смерті чоловік ОСОБА_5 (а.с. 207 т.2).
Поряд з цим, 13 листопада 2020 року чоловік ОСОБА_3 – ОСОБА_5 подав до приватного нотаріуса Новосанжарського районного нотаріального округу Охрея М.А. заяву, якою повідомив, що він є особою, непрацездатною за віком, має право на обов`язкову частку у спадщині, на яку він не претендує, і не заперечує, щоб спадщина була успадкована і свідоцтво про право на спадщину було видано на сина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 203 т.2).
Отже, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину та не відмовився від неї, є відповідач ОСОБА_1 .
15 червня 2023 року ОСОБА_2 надіслав приватному нотаріусу Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Охрею М.А. та спадкоємцю ОСОБА_1 претензію кредитора від 15 червня 2023 року про включення його кредиторських вимог до спадкової маси, повідомлення інших спадкоємців про наявність заборгованості спадкодавця перед ним як кредитором у розмірі, еквівалентному 4000,00 доларів США, за договором позики коштів (а.с. 19-27 т. 1).
Оскільки спадкоємцем майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її син – ОСОБА_1 , який прийняв спадщину, що складу якої входить земельна ділянка, однак не отримав свідоцтва про право на спадщину, та не погасив борг спадкодавця перед позичальником, позивач звернувся із відповідним позовом про стягнення з відповідача як спадкоємця позичальника заборгованості за договором позики від 03 серпня 2018 року в розмірі 4000,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на дату подання позову становить 163938,80 грн.
Позиція суду апеляційної інстанції
Щодо строку пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (стаття 1047 ЦК України).
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 міститься висновок, що реальним вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Згідно із частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
При цьому за правилами частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України.
Так, відповідно до статті 1281 ЦК України (тут і надалі в редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 ) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.
Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.
Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника.
Разом з тим, необхідно враховувати, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню позики включаються до складу спадщини, то умови договору позики щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.
Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;
- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суд від 09 жовтня 2024 року у справі № 638/1046/14-ц наголошено, що під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника суди для правильного вирішення справи першочергово повинні встановити, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, тобто чи вчинив кредитор потрібні дії у матеріальних відносинах.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи предмет спору у справі, яка переглядається, до обов`язку позивача, як кредитора спадкодавця, належить доведення розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання строку, визначеного статтею 1281 ЦК України, і звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення обсягу та вартості успадкованого ним майна.
Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити саме спадкоємець, який заперечує вимоги кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна (постанова Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі № 317/4108/18).
З матеріалів справи вбачається, що 03 серпня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики, оформлений розпискою, за яким ОСОБА_3 отримала від позивача в борг в сумі, еквівалентній 4000,00 доларів США, які позичальник зобов`язалась повернути у строк протягом місяця.
Сума боргу відповідачем не спростовується і не ставиться від сумнів. Станом на дату звернення до суду із відповідним позовом заборгованість за договором позики від 03 серпня 2018 року в розмірі 4000,00 доларів США, згідно з офіційним курсом НБУ, становить 163938,80 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, не виконавши за життя свої зобов`язання за договором позики.
Спадкоємцем за законом усього майна померлої ОСОБА_3 , який прийняв спадщину у встановленому законом порядку, шляхом подання заяви про прийняття спадщини є син померлої – відповідач ОСОБА_1 .
Будь-які докази повідомлення кредитора про прийняття спадщини спадкоємцем в матеріалах справи відсутні.
15 червня 2023 року ОСОБА_2 надіслав приватному нотаріусу Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Охрею М.А. та спадкоємцю ОСОБА_1 претензію кредитора про включення його кредиторських вимог до спадкової маси, повідомлення інших спадкоємців про наявність заборгованості спадкодавця перед ним як кредитором у розмірі, еквівалентному 4000,00 доларів США за договором позики коштів.
Слід зауважити, що на час звернення позивача до суду з позовною заявою до відповідача, матеріали спадкової справи не містять відомостей щодо отримання останнім свідоцтва про право на спадщину, а відтак, з урахуванням обставин справи та поведінки учасників спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо дотримання позивачем строків, передбачених статтею 1281 ЦК України.
Попередня редакція статті 1281 ЦК України, яка визначала початок перебігу строку пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємця з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, не може бути застосована до спірних правовідносин.
Щодо строку позовної давності
За змістом статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За приписами статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Слід звернути увагу, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. 
Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з даним позовом у серпні 2024 року. На думку відповідача, позивач був обізнаний про відкриття спадщини та коло спадкоємців з лютого 2021 року, а тому останнім пропущено строк позовної давності у спірних правовідносинах.
Так, постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами КМУ) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Відповідно до пункту 1 постанови КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з урахуванням змін та доповнень) постановлено установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
У зв`язку з відміною постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 року на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 24 год 00 хв 30 червня 2023 року, продовжені строки, визначені статтею 257 ЦК України, завершились у 00 год 01 хв 01 липня 2023 року.
Разом з тим, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Отже, з огляду на вище викладене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що оскільки з 30 березня 2020 року строк позовної давності продовжувався на період дії карантину, а в подальшому строк позовної давності зупинився через введений в державі 24 лютого 2022 року воєнний стан, який продовжує діяти, то й перебіг позовної давності щодо вимог позивача є зупиненим.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані позивачем докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Євтухова Т.Д., слід залишити без задоволення, а рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14 січня 2025 року – без змін.
Щодо судових витрат
Щодо судового збору
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат в частині судового збору, понесених сторонами під час розгляду справи місцевим судом, та відсутні підстави для розподілу судових витрат в частині судового збору у суді апеляційної інстанції.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача прохала суд, зокрема стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн.
Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача разом з відзивом на апеляційну скаргу було подано до суду: ордер на надання правничої (професійної) допомоги ОСОБА_2 адвокатом Панченко О.О. у Полтавському апеляційному суді; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Панченко О.О.; копію договору про надання правничої допомоги №01-10/02/25 від 10 лютого 2025 року, згідно умов якого ОСОБА_2 доручає АБ «Олени Панченко», в особі керуючого бюро Панченко О.О., обов`язки щодо: попереднього опрацювання апеляційної скарги адвоката Євтухової Т.Д.; підготовки та подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу у справі № 542/1496/24; пошук та вивчення законодавчих та нормативно-правових актів, якими врегульовано спірні правовідносини, пошук та вивчення судової практики по аналогічній категорії справ; усних консультацій, роз`яснення, узгодження позиції по справі, обговорення ходу ведення справи з клієнтом; складання запитів, заяв, пояснень, заперечень, клопотань та інших заяв з процесуальних питань в процесі підготовки та ведення справи в суді апеляційної інстанції; представництва інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції у справі № 542/1496/24 (пункт 1.1. договору); було узгоджено, що розмір гонорару, який клієнт сплачує АБ за надану в межах цього договору правову допомогу становить 120000,00 грн (пункт 2.1. договору); квитанцію до прибуткового касового ордера №20, згідно якого ОСОБА_2 сплатив АБ «Олени Панченко» 12000,00 грн; акт виконаних робіт №1 наданої правничої допомоги згідно договору по надання правничої допомоги №01-10/02/25 від 10 лютого 2025 року, що датований 28 лютого 2025 року, у якому зазначено перелік наданих послуг, час їх виконання (загалом 11 год) та обумовлену вартість (загалом 12000,00 грн).
Слід зауважити, що відзив на апеляційну скаргу та додані до нього документи були направлені представником позивача засобами поштового зв`язку відповідачу та до електронного кабінету представника відповідача, що підтверджується квитанцією про доставку 28 лютого 2025 року документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС.
Згідно частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У відповідності до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо. Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
З матеріалів справи вбачається, що отримавши поданий представником позивача відзив на апеляційну скаргу відповідач та/або його представник будь-яких заперечень щодо заявлених у ньому вимог про відшкодування судових витрат до суду апеляційної інстанції не подав.
Крім того, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Оскільки відповідач та/або його представник заперечень щодо витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції не подали, то на користь ОСОБА_2 належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 12000,00 грн.
Керуючись статтями 137, 141, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Євтухова Тамара Дмитрівна – залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14 січня 2025 року – залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що понесені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 12000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 серпня 2025 року.

Головуючий                                                        В.П. Пікуль
Судді                                                                 Т.В. Одринська

О.О. Панченко