ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року	Львів	Справа № 380/1694/24 пров. № А/857/989/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 у справі №380/1694/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції – Качур Р.П., час ухвалення - у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, місце ухвалення – м. Львів),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач 2), в якому просив:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії № 134350008846 від 04.12.2023 року; 
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати пенсію відповідно до п. 4 частини першої ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 30.11.2023 року, зарахувавши ОСОБА_1 до страхового стажу періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 21.07.1987 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що йому до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 21.07.1987, оскільки є виправлення на титульній сторінці року народження. Зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у документах по обліку трудового стажу, неналежним чином оформлена трудова книжка, не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, оскільки заявник, як працівник, не може відповідати за правильність та повноту оформлення кадрових документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації, з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 04.12.2023 № 134350008846 про відмову у призначенні пенсії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про перегляд рішення про відмову у призначенні пенсії від 04.12.2023 № 134350008846 в частині не зарахування періодів проходження військової служби з 14.12.1988 по 31.01.1991, а також періоду роботи з 01.12.2001 по 21.01.2002 до страхового стажу роботи ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 листопада 2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 із зарахуванням до страхового стажу періоду проходження військової служби з 14.12.1988 по 31.01.1991, а також періоду роботи з 01.12.2001 по 21.01.2002. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що право на призначення пенсії відповідно до положень пункту 4 частини 1 ст. 115 Закону № 1058 виникає у чоловіків у віці 55 років за наявності не менше 25 років страхового стажу, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення відмову у призначенні пенсії. Зазначає, що дії органів Пенсійного фонду щодо відмови у призначенні пенсії є правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству України. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою від 30.11.2023 про призначення йому пенсії, до заяви якої додав:
копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, 
копію паспорта громадянина України, 
копію військового квитка, 
копію диплому про навчання, 
заяву про спосіб виплати пенсії, 
посвідчення учасника бойових дій, 
копію трудової книжки, 
копію витягу з наказу командира військової частини про зарахування до списків особового складу частини, 
копію витягу з наказу про виключення позивача зі списків особового складу військової частини, 
копію довідки про перебування на військовій службі у військовій частині, копію довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за результатами розгляду заяви позивача, прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії від 04.12.2023 № 134350008846. Вказаним рішенням відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Зі змісту вказаного рішення слідує, що відповідачем-1 визначено страховий стаж позивача у розмірі 10 років 04 місяців 05 днів. При цьому до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 21.07.1987, оскільки є виправлення на титульній сторінці року народження, а також періоду проходження військової служби з 14.12.1998 по 31.01.1991, оскільки відсутня дата видачі військового квитка.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення про перегляд рішення про відмову у призначенні пенсії від 04.12.2023 № 134350008846, яким визначено страховий стаж позивача у розмірі 19 років 03 місяці 26 днів. Вказано, що до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 21.07.1987: з 14.12.1998 по 31.01.1991 – період проходження військової служби, відсутня дата видачі військового квитка.
Листом від 29.12.2023 № 34907-36795/О-52/8-1300/23 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивача про результати розгляду його заяви від 30.11.2023, а також зазначило, що до загального страхового стажу не зараховано: - період військової служби з 14.12.1988 по 31.01.1991, оскільки відсутня копія військового квитка із записом про проходження військової служби в зазначений період, а у запису № 10 трудової книжки НОМЕР_1 від 21.07.1987 відсутня дата видачі військового квитка; період роботи з 01.12.2001 по 21.01.2002, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків.
Позивач не погоджуючись з рішенням відповідача-1 від 04.12.2023, вважаючи, що у нього є право на призначення пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», звернувся до суду із цим позовом.
Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно з положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV (далі-Закон України № 1058-ІV) регулюються відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України № 1058-ІV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог статті 62 Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктом 3 якого визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Відтак, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).
Згідно п. 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п. 2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Пунктом 4.1 Інструкції № 58 передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналіз зазначених положень, дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Відтак, доводи відповідача, щодо не зарахування до загального трудового стажу позивача спірного періоду роботи є безпідставними, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.
Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства, не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
До страхового стажу роботи позивача не зараховано періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 21.07.1987, оскільки є виправлення на титульній сторінці року народження, а також періоду проходження військової служби з 14.12.1998 по 31.01.1991, оскільки відсутня дата видачі військового квитка.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Разом з тим, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Аналогічна правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а.
Відтак, висновки відповідача 1 в спірному рішенні щодо не зарахування стажу роботи ОСОБА_1 , зазначеного в трудовій книжці НОМЕР_1 від 21.07.1987 є помилковими.
В подальшому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення про перегляд рішення про відмову у призначенні пенсії від 04.12.2023 № 134350008846, яким визначено страховий стаж позивача у розмірі 19 років 03 місяці 26 днів. Вказано, що до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 21.07.1987: з 14.12.1998 по 31.01.1991 – період проходження військової служби, відсутня дата видачі військового квитка.
У рішенні про перегляд рішення про відмову у призначенні пенсії від 04.12.2023 № 134350008846 така підстава для не зарахування стажу роботи, визначеного трудовою книжкою позивача у зв`язку з виправленням на титульній сторінці року народження відсутня.
Відтак, відповідачем-1 не зараховано періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 21.07.1987: з 14.12.1998 по 31.01.1991 – період проходження військової служби, оскільки відсутня дата видачі військового квитка.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 
Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Правильним є висновок суду першої інстанції, що відсутність певний записів у трудовій книжці не залежить від дій/бездіяльності позивача. Такі недоліки не можуть ставити у залежність наявність чи відсутність підстав для зарахування страхового стажу, тому вказаний період проходження військової служби підлягає зарахуванню до страхового стажу роботи ОСОБА_1 .
Стосовно не зарахування періоду роботи з 01.12.2001 по 21.01.2002, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків, суд зазначає таке.
Згідно п. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж – це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-IV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.
Відповідно до статті 113 Закону №1058-IV держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
Згідно ч. 1 ст. 16 Закон №1058-IV застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України від 08.07.2010 № 2464-IV «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-IV) платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно ст. 4 Закону № 2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Відповідно до ст. 26 Закону № 2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.
Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Тому, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.
Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постанові від 09.09.2019 у справі № 242/5448/16-а.
На підставі встановлених обставин, досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов вірно висновку про протиправність висновків відповідача-1 щодо не зарахування періодів проходження військової служби з 14.12.1988 по 31.01.1991, а також періоду роботи з 01.12.2001 по 21.01.2002 до страхового стажу роботи позивача.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржене рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 04.12.2023 №134350008846 про відмову у призначенні пенсії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про перегляд рішення про відмову у призначенні пенсії від 04.12.2023 №134350008846 підлягають скасуванню в частині не зарахування періодів проходження військової служби з 14.12.1988 по 31.01.1991, а також періоду роботи з 01.12.2001 по 21.01.2002 до страхового стажу роботи ОСОБА_1 підлягають скасуванню.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року у справі №380/1694/24 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін