Справа № 761/3619/25                                                          Головуючий в суді І інстанції - Волошин В.О.
Провадження № 33/824/2335/2025                                                                       Головуючий - Олійник В.І. 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
16 червня 2025  року                                                                                                     м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду Олійник В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , працюючого на посаді заступника директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб адреса за місцем роботи: місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 17 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.9 ст.212-3 КУпАП, - 
в с т а н о в и в :
 
Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня          2025 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , працюючого на посаді заступника директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за ч.9 ст.212-3 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення за обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення.
Не погоджуючись з постановою суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня    2025 року та прийняти нову постанову, якою встановити факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.9 ст.212-3 КУпАП.
Скаргу обґрунтовує тим, що хибний, на думку апелянта, висновок суду про те, що відомості, викладені у адвокатському запиті від 02.01.2025 року, є відмінними в частині зазначення суб`єкта, якому було адресовано адвокатський запит, що є реабілітуючими обставинами та виключає провину порушника у ненаданні інформації на адвокатський запит.
Зазначає, що суддя не надав належну оцінку тому, що особа, яка складала протокол, не могла порушити права порушника, так як рішення у справі за складеним протоколом приймалося суддею у судовому засіданні, де останній мав представника та мав можливістьскористатися процесуальними правами.
Також вважає хибним висновок суду в тому, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимідокази отриманняпорушником листа запрошення для складення протоколу та відповідно, як наслідок, передбаченою нормою КУпАП не булороз`яснення прав останньому, визначених ст.268 КУпАП, при складанні протоколу не взявши до уваги, що нормами КУпАП не передбачено направлення запрошення та наявність у матеріалів справи доказів отримання порушником листа запрошення, так як таке запрошення не передбачено вимогами КУпАП.
Вказує, що невірний висновок в тому, що адміністративний протокол складено без участі та присутності порушника у разі чого не містить підпису останнього, не зазначивши та не пославшись на норму закону, яка з цих обставин реабілітує дії порушника та виключає у подальшому необхідність встановлювати та з`ясовувати під час судового засідання провину порушника у вчиненні адміністративного порушення відповідно до ст.280 КУпАП.
Захисник ОСОБА_2 - адвокат Акопян М.А. в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року залишити без змін.
До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_2 - Акопян М.А., вивчивши та перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Закриваючи провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП суд першої інстанції виходив з відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч9 ст. 212-3 КУпАП.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до вимог ст.ст.245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.
За змістом ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Крім того, відповідно до ст.251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст.255 Кодексу України про адміністративних правопорушень.
Згідно із ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, 14 січня 2025 року уповноваженою особою на складання адміністративних протоколів, членом Ради адвокатів Донецької області ОСОБА_3 у частині, що стосується порушення права на інформацію відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», діючи на підставі рішення РА Ради адвокатів Донецької області від 30 листопада 2022 року складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДН №4, в якому зазначено, що 02 січня 2025 року адвокат ОСОБА_1., надаючи правову допомогу адвокату ОСОБА_4 в межах дисциплінарного провадження, яке знаходиться у Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури Донецької області (відкрите за заявою посадової особи Фонду ОСОБА_2 ) відповідно до ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» звернувся до посадової особи Фонду ОСОБА_2 з адвокатським запитом.
Як зазначено у протоколі, листом від 07 січня 2025 року за вхідним №60-158/25 за підписом заступника директора-розпорядника Фонду ОСОБА_2 в наданні інформації у відповідь на вищезгаданий адвокатський запит було фактично відмовлено і не надано запитуваних документів. Така відмова є неправомірною. При цьому, у протоколі вказано, що протиправна поведінка ОСОБА_2 полягає у скоєнні повторних аналогічних правопорушень протягом року, встановлених судовими рішеннями (постанова Київського апеляційного суду від 25 листопада 202 4року у справі №761/28460/24), а отже, в діях особи, відносно якої складено адміністративнийпротокол, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.9 ст.212-3 КУпАП.
Відповідно до ч. 2 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» держава створює належні умови для діяльності адвокатури та забезпечує дотримання гарантій адвокатської діяльності.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.
Положеннями ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено обмеження в доступі адвоката до певної інформації та документів, а саме: 2) у відповідь на адвокатський запит не може надаватись інформація з обмеженим доступом і копії документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.
Частина 5 ст.212-3 КУпАП встановлює відповідальність за неправомірну відмову в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, у відповідь на адвокатський запит, запит кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, її палати або члена відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Частиною 9 ст.212-3 КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою - восьмою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.
Об`єктивна сторона вказаного порушення полягає у неправомірній відмові в наданні інформації, наданні інформації на адвокатський запит, запит кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, що не відповідає дійсності.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.
Суб`єкт правопорушення - спеціальний (посадова чи службова особа органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, громадських об`єднань, тощо). 
Як вказує суд першої інстанції, у протоколі про адміністративне правопорушення від 14 січня 2025 року зазначено, що адвокат звернувся до посадової особи Фонду ОСОБА_2 (заступника директора-розпорядника Фонду), в той час, як у адвокатському запиті зазначено іншого адресата - посадову особу Фонду ОСОБА_6 (директора-розпорядника Фонду).
Крім того, у протоколі зазначено, що адвокат ОСОБА_1. звернувся з відповідним адвокатським запитом, надаючи правову допомогу адвокату ОСОБА_4 у межах дисциплінарного провадження, яке знаходиться у Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури Донецької області, яке відкрите на підставі заяви ОСОБА_2 , в той час, як у адвокатському запиті від 02 січня 2025 року адвокатом вказано, що останній надає правову допомогу адвокату ОСОБА_4 у межах дисциплінарного провадження, яке знаходиться у Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури Дніпропетровської області, і відкрите на підставі заяви ОСОБА_5 .
При цьому, у матеріалах справи містяться відомості про те, що станом на 01 січня 2025 року у Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури Донецької області не перебувало та не перебуває жодного дисциплінарного провадження за заявою/скаргою ОСОБА_2 відносно адвоката ОСОБА_4.
Відтак, суд дійшов вірного висновку, що виклад обставин, зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення від 14 січня 2025 року та відомості, викладені у адвокатському запиті від 02 січня 2025 року є відмінними в частині зазначення суб`єкта, якому було адресовано адвокатський запит та інформації, в межах яких правовідносин адвокатом здійснювалось надання правової допомоги клієнту.
Крім того, відповідно до ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, що не було зроблено (не складено вчасно протокол і не вручено особі).
В протоколі зазначено, що 13 січня 2025 року уповноваженою особою посадовій особі Фонду ОСОБА_2 було направлено через скриньку поштової кореспонденції Фонду лист запрошення прибути 14 січня 2025 року о 10 год. 00 хв. для складання відносно останнього адміністративного протоколу, однак ОСОБА_2 у визначений час не з`явився.
Так, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази отримання листа запрошення для складення протоколу ОСОБА_2 та відповідно, як наслідок, передбаченого КУпАП роз`яснення прав останньому, визначених ст.268 КУпАП, при складанні протоколу не було здійснено.
Таким чином, адміністративний протокол складено без участі та присутності ОСОБА_2 та він не містить підпису останнього.
Отже, протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 складений із порушенням вимог ст.ст.254, 256 КУпАП, а відтак, суд правильно дійшов висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять переконливих доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.9 ст.212-3 КУпАП, а саме, повторна протягом року неправомірна відмова в наданні інформації у відповідь на адвокатський запит, відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Доводи апеляційної скарги в частині хибності висновку суду, щодо відсутності належних та допустимих доказів отримання порушником листа запрошення для складення протоколу та відповідно не роз`яснення прав останньому, визначених ст.268 КУпАП, суд вірно не взяв до уваги, так як не додано доказів відмови від підписання протоколу ОСОБА_2 до протоколу, як і належним чином оформлених доказів отримання ним повідомлення про дату, час і місце складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.
Протокол складено без участі та присутності ОСОБА_2 з порушенням передбаченого КУпАП строку (24 години) - 14.01.2025 року, на протоколі немає його підпису та не додано належних та допустимих доказів роз`яснення процесуальних прав та вручення другого примірника протоколу, що є порушенням вимог ст.ст.254,256 КУпАП, а тому такий протокол не може вважатися належним та допустимим доказом.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.
Така позиція КСУ відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні Маліге проти Франції від 23 вересня 1998 визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації №R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Стосовно складеного на ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення, то сам по собі він не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Отже, суд першої інстанції при розгляді даної справи повною мірою дотримався вимог статей 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, ст.20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 212-3 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .
За таких обставин, відсутні підстави для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про визнання ОСОБА_2 винним в адміністративному правопорушенні за ч.9 ст.212-3 КУпАП.
 
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року залишити без змін.
 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського 
апеляційного суду                                                                                       В.І. Олійник