ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6177/25 Справа № 185/12686/24 	  	Головуючий у першій інстанції: Головін В. О. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –                         Красвітної Т.П., 
суддів:                                 Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря                 Сахарова Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Головіна В.О. від 20 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1  до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,– 

ВСТАНОВИЛА:
У листопаді 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 16.02.2023 його було прийнято на роботу до виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» машиністом підземних установок. 18.05.2024 на адресу ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» було направлено нотаріально засвідчену заяву про звільнення ОСОБА_2 за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, тобто з підстав, коли роботодавець не має права відмовити у звільненні. Вказану заяву відповідачем було отримано 24.05.2024, тобто з цієї дати у роботодавця виник обов`язок звільнити працівника, здійснити з ним повний розрахунок та видати копію наказу про звільнення. До початку червня позивач не отримав від відповідача жодної інформації про його звільнення. Відповідач листами від 08.08.2024 та від 13.08.2024 повідомив позивача, що останній нібито здійснює прогули, вимагав надати письмові пояснення причин прогулів, попереджав про звільнення за прогули. В зв`язку з тим, що в діях відповідача вбачалися ознаки порушення трудового законодавства, яке полягало у незаконній відмові у звільненні з роботи та затримка розрахунку при звільнення, до Південно-Східного міжрегіонального управління держпраці було направлено скаргу. На вказану скаргу управління Держпраці листом від 19.09.2024 повідомило, що з метою розгляду скарги на електронну адресу ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» було направлено запит про надання інформації з питань, викладених у скарзі. У відповідь на запит ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» повідомлено, що 24.05.2024 засобами поштового зв`язку отримали заяву ОСОБА_1 з проханням звільнити, у зв`язку з виходом на пенсію. У заяві не було зазначено дату звільнення. З`ясувати бажану дату звільнення роботодавець не мав можливості оскільки номер телефону, який був зазначений у заяві, не обслуговується. ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» видано наказ від 24.05.2024 №105/11 про звільнення за ст.38 КЗпП України, в зв`язку із виходом на пенсію. Також у цьому листі зазначено, що ОСОБА_1 в день звільнення не працював, тому ст.116 КЗпП України щодо виплати йому всіх сум, які належать від підприємства при звільненні, а саме у день звільнення не застосовується. Копія наказу про звільнення та повідомлення про нараховані для виплати суми при звільненні були направленні ОСОБА_1 24.05.2024. Запис у трудову книжку про звільнення ОСОБА_1 зроблено не було. 29.04.2024 трудову книжку було видано на руки ОСОБА_1 на підставі заяви для надання до Пенсійного Фонду України. На момент звільнення трудову книжку ОСОБА_1 до ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» не надано. При цьому жодних доказів щодо направлення позивачу копії наказу про його звільнення 24.05.2024 надано не було. Копія наказу про звільнення не була надана навіть на адвокатський запит від 10.06.2024. Інформацією про рух коштів підтверджується, що остаточний розрахунок з позивачем відповідач здійснив 12.09.2024 після подання скарги до Держпраці. Тобто періодом затримки розрахунку при звільненні є період з 24.05.2024 по 12.09.2024, що складає 112 днів. Крім того, після отримання відповіді з Держпраці на адвокатський запит позивач 25.09.2024 звернувся до відповідача, щоб останній здійснив йому запис про звільнення до трудової книжки. В результаті чого до трудової книжки позивача було внесено запис про його звільнення не з 24.05.2024, а з 24.08.2024, однак зазначено наказ про звільнення №105/11 від 24.08.2024. В той же час з Реєстру застрахованих осіб вбачається, що позивача було звільнено з 24.05.2024, на підставі наказу №115/9 від 07.06.2024. Позивач вважає, що вбачається недобросовісна поведінка відповідача у питанні звільнення позивача та виплати належних йому коштів, які відповідач був зобов`язаний здійснити саме 24.05.2024, однак не зробив цього і вперше повідомив про звільнення позивача лише надаючи відповідь на запит органу Держпраці. Позивач вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити позивачу його середній заробіток за 112 днів затримки повного розрахунку при звільненні. Тому  ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь з відповідача 189157,92 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, провівши з цієї суми стягнення податків та обов`язкових зборів. 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 79225,38 грн. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. 
В апеляційній скарзі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивач з 16.02.2023 працював на виробничому структурного підрозділу «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» машиністом підземних установок, що підтверджується копією його трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.10.2022 (а.с. 14). 
20.05.2024 позивач направив на адресу ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» нотаріально посвідчену заяву від 14.05.2024, в якій просив звільнити його за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 9). 
Вказану вище заяву про звільнення відповідач отримав 24.05.2024, що підтверджується копією опису вкладення та інформацією з веб-сайту Укрпошти за трек номером 0503866067734 (а.с. 9 зворот, 10). 
ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» видано наказ від 24.05.2024 №105/11 про звільнення позивача за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію (а.с. 32 зворот). 
29.04.2024 трудову книжку було видано на руки ОСОБА_1 на підставі заяви для надання до Пенсійного Фонду України (а.с. 37). 
Згідно копії довідки ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля», сума, яка належала до виплати позивачу у день звільнення складає 52004,39 грн, де компенсація за невикористані 17 календарних днів відпустки - 17654,16 грн, одноразова допомога при звільненні на пенсію - 63076,61 грн, утримання надлишково сплаченої компенсації оренди житла - 16129,03 грн, відрахування податків - 12597,35 грн, що також підтверджується копією розрахункового листа (а.с. 33). 
12 вересня 2024 року ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» здійснило виплату позивачу належних при звільненні грошових коштів у розмірі 52004,39 грн, що підтверджується копією реєстру на зарахування грошових коштів на карткові рахунки АТ “ПУМБ” за вересень 2024 та копією інформації про рух коштів за рахунком, відкритим на ім`я позивача (а.с. 34). 
У статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (ч.ч. 1, 4 статті). 
Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.
За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 
Згідно зі ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. 
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Згідно постанови Верховного Суду від 27 березня 2013 року по справі №6-15цс13 передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. 
Судом установлено, що затримка розрахунку при звільненні позивача тривала з 25 травня 2024 (день наступний за днем звільнення) по 11 вересня 2024 року включно (день, що передує дню повної сплати належних до виплати сум). 
Згідно копії довідки ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» від 05.12.2024 №649 про середню заробітну плату, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1015,71 грн (а.с. 34 зворот). 
Апеляційним судом встановлено період затримки розрахунку при звільненні позивача - з 25.05.2024 по 11.09.2024 року включно. 
Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні місцевим судом розраховано, виходячи із середньоденної заробітної плати у розмірі 1015,71 гр за 78 днів прострочення виплати, що складає 79225,38 грн. 
Колегія наголошує, що відповідач в апеляційній скарзі не зазначає про непогодження із кількістю днів, за які нараховано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення. Позивач з апеляційною скаргою, станом на цей час, не звернувся.
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. 
Доводи апеляційної скарги про складне фінансове становище підприємства є недоведеними; відповідачем не доведено також причинно-наслідкового зв`язку між фінансовим положенням роботодавця та невчасною виплатою позивачу заробітної плати. Будь-яких доказів поважності причин невиплати тривалий час після звільнення позивача заборгованості із заробітної плати суду не представлено, клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено. 
Отже, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявності підстав для зменшення розміру нарахованого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 79225,38 грн. 
Також відповідачем не доведено наявності спору про розмір належних ОСОБА_1 до виплати при звільненні грошових коштів. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши порушення відповідачем строків виплати усіх належних позивачу сум в день його звільнення; приймаючи до уваги відсутність підстав для зменшення  стягнутого місцевим судом середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі  79225,38  грн; встановивши, що в оскаржуваному судовому рішенні   місцевим судом не встановлено у повному обсязі фактичні обставини справи, а саме дату виплати усіх належних позивачу сум при звільненні, - колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову; в іншій частині рішення підлягає залишенню без змін. 
Необхідно зауважити, що апеляційна скарга не містить доводів щодо непогодження з періодом затримки виплати, розрахунком та розміром середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні. Апеляційний суд розглядає справу у медах доводів апеляційної скарги.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» – задовольнити частково. 
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2025 року – змінити в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову. 
В іншій частині рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2025 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 
Повний текст постанови складено 18 серпня 2025 року. 

Головуючий                                                                Т.П. Красвітна

Судді                                                                        В.С. Городнича

                                                                               М.Ю. Петешенкова