УХВАЛА
06 червня 2025 року 
м. Київ
справа № 454/2592/20
провадження № 51-2092ск25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу близького родича (матері) померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 02 вересня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року, а також клопотання про поновлення строку касаційного оскарження,
встановив:
Не погоджуючись із зазначеними вище судовими рішеннями, постановленими у провадженні, що здійснювалося за заявою ОСОБА_5 з метою реабілітації померлого обвинуваченого ОСОБА_4 , скаржник після закінчення строку касаційного оскарження подала до Верховного Суду касаційну скаргу та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
Поважність причин пропуску цього строку касатор обґрунтовує тим, що копію ухвали їй не надано; під час розгляду кримінального провадження ОСОБА_5 перебувала за кордоном; доступу до реєстру судових рішень за кордоном немає. Вказані обставини, на переконання скаржниці є поважними і захисник не міг жодним чином вплинути на ці обставини.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення. 
Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. Воно надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, визначитися зі своїми аргументами та їх обґрунтуванням.
Так, Львівський апеляційний суд проголосив оскаржувану ОСОБА_5                             ухвалу 17 грудня 2024 року, тому останнім днем подання касаційної скарги до Суду для скаржника було 18 березня 2025 року (вівторок). Проте ОСОБА_5 звернулася з цією касаційною скаргою лише 28 травня 2025 року (згідно з відбитком поштового штемпеля на конверті), тобто поза межами строку на касаційне оскарження.
Частиною 1 ст. 117 КПК визначено, зокрема, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. 
Наведені скаржником обґрунтування про необхідність поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів Верховного Суду не визнає поважними                           причинами пропуску строку з огляду на таке.
Суд касаційної інстанції виходить із того, що встановлений процесуальним законом строк три місяці для подання касаційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень. Водночас особа, яка бажає подати касаційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право.
Крім того, колегія суддів додатково вважає за необхідне зазначити, що приписи                ст. 116 КПК визначають обов`язок щодо вчинення процесуальних дій у встановлені цим Кодексом строки. Указаними положеннями КПК чітко обумовлений характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників провадження проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їхню реалізацію таким чином, щоб не допускати зволікання, зокрема й щодо подання касаційної скарги               з дотриманням встановленого строку.
Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. За сталою                практикою Верховного Суду під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. 
Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами (наприклад, див. ухвали Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 28 лютого 2023 року в справі № 202/6270/18 та від 24 червня 2024 року в справі № 441/1259/22).
Проте клопотання ОСОБА_5 про поновлення строку касаційного оскарження не містить обґрунтованих підстав для поновлення цього строку.
Так, Верховний Суд зауважує, що згідно з приписами ч. 2 ст. 426 КПК строк на касаційне оскарження ухвали Сокальського районного суду Львівської області                                  від 02 вересня 2024 року та ухвали Львівського апеляційного суду від 17 грудня              2024 року для ОСОБА_5 , яка, за її твердженням, перебувала за кордоном, обраховується з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції,                  тому узагальнені твердження щодо ненадання апеляційним судом копії оскаржуваної ухвали є безпідставними.
Крім того, колегія суддів зауважує, що касатор лише послалась на перебування за кордоном, проте не указала, які саме обставини під час її перебування за межами України перешкодили їй з дотриманням строку звернутися до Верховного Суду з касаційною скаргою. Також Суд ураховує, що клопотання не містить відомостей про вжиті скаржником заходи щодо оскарження судових рішень стосовно ОСОБА_4 , які свідчили б, що звернення ОСОБА_5 із касаційною скаргою на судові рішення у кримінальному провадженні, про яке для неї було відомо, відбулося поза межами строку касаційного оскарження з причин, які не залежали від її волевиявлення, ураховуючи те, що з дня проголошення ухвали апеляційного суду  до звернення з касаційною скаргою минуло понад 5 місяців.
Не є слушними й доводи касатора, що вказані нею обставини є поважними і захисник не міг жодним чином вплинути на них, оскільки захисник є самостійним учасником кримінального провадження, який наділений правом на касаційне оскарження судових рішень.
З огляду на викладене вище Верховний Суд дійшов висновку, що зазначені скаржником обґрунтування щодо поновлення строку не підтверджують наявності поважних причин пропуску строку касаційного оскарження судових рішень, тому клопотання про поновлення цього строку необхідно залишити без задоволення.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку на касаційне оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення. 
Отже, згідно із зазначеними приписами КПК, касаційну скаргу необхідно повернути, оскільки ОСОБА_5 подала її після закінчення строку касаційного оскарження, а підстав для поновлення пропущеного строку немає.
Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд 
 
постановив:
Клопотання ОСОБА_5 про поновлення строку касаційного оскарження ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 02 вересня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 17 грудня 2024 рокузалишити без задоволення.
Повернути ОСОБА_5 касаційну скаргу разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                         ОСОБА_3