ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 р. 	Справа № 480/1977/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.2025, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, м. Суми, повний текст складено 26.03.25  по справі № 480/1977/25
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області                        
про визнання дій протиправними, зобов`язаня вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту – ГУ ПФУ в Сумській області, відповідач), у якому просив суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови здійснити відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» №1769-УІ від 15 червня 2004 року перарахунок і виплату з 1 січня 2016 року - 100 відсотків перерахованої пенсії по теперішній час за заявою ОСОБА_1 від 17 грудня 2024 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату з 1 січня 2016 року 100 відсотків перерахованої пенсії по теперішній час відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» № 1769- VI від 15 червня 2004 року.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність дій ГУ ПФУ в Сумській області, що полягають у не нарахуванні та не виплаті за заявою ОСОБА_1 від 17 грудня 2024 року з 1 січня 2016 року по теперішній час - 100 відсотків перерахованої пенсії, встановленої Законом України «Про внесення змін до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» № 1769-VI від 15.06.2004, як таких, що порушують право позивача на належне пенсійне забезпечення.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.2025 по справі № 480/1977/25 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, упередженість та порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.2025 по справі № 480/1977/25 з направленням справи до провадження Сумського окружного адміністративного суду. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги наполягав на помилковості висновків суду першої інстанції щодо тотожності предметів спору у цій справі та справах № 480/6212/22 і 480/3310/23, оскільки вимоги позивача у вказаних провадженнях є відмінними та стосуються різних періодів, за які ОСОБА_1 просить перерахувати та виплатити пенсію.
Пояснив, що предметом спору у справі № 480/1977/25 є протиправність дій пенсійного органу щодо не нарахування та невиплати позивачу 100 відсотків перерахованої пенсії з 01.01.2016, в той час як у справах № 480/6122/22 та 480/3310/23 - протиправність дій ГУ ПФУ в Сумській області щодо не нарахування та не виплати 50 відсотків перерахованої пенсії з 01 січня 2005 року та 100 відсотків перерахованої пенсії з 01 січня 2006 року, що свідчить про нетотожність предмету справ з огляду на періоди, якими охоплювались позовні вимоги.
Стверджував, що у відповідь на звернення позивача від 17.12.2024 відповідач повідомив про включення 100% перерахованої пенсії до її загального розміру, проте такі твердження не відповідають дійсності, оскільки відповідно до протоколів перерахунку пенсії з 01.01.2016, 01.04.2018, 01.12.2019, 01.03.2022 та 01.03.2023, в складову пенсії виплата 100 відсотків перерахованої пенсії не зазначена, а отже не нараховувалась та не виплачувалась, що і слугувало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Відповідач, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом  – КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в  пунктах 3,  6,  7,  11,  14,  26  частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вже звертався до Сумського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, зокрема, щодо відмови здійснити перерахунок та виплату пенсії, із встановленням з 1 січня 2006 року - 100 відсотків перерахованої пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 45 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького рядовою складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» № 1769-VI від 15 червня 2004 року, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області встановити ОСОБА_1 з 1 січня 2006 року - 100 відсотків перерахованої пенсії по теперішній час, відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» №1769-VI від 15 червня 2004 року та здійснити її перерахунок та виплату.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 у справі № 480/6216/22 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – відмовлено. Дане рішення набрало законної сили 27.03.2023.
Тобто, на переконання суду, позовні вимоги, які заявлені позивачем у цій справі були предметом судового розгляду у справі № 480/6216/22, в якій прийнято відповідне судове рішення, що набрало законної сили. При цьому, підстави звернення до суду в межах адміністративних справ № 480/6216/22 та № 480/1977/25, на переконання суду, є фактично тотожними.
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 також ще раз звертався до Сумського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просив, зокрема, визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в Сумській області щодо відмови здійснити відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» № 1769-VІ від 15 червня 2004 р. перерахунок і виплату з 1 січня 2006 року - 100 відсотків перерахованої пенсії, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату з 1 січня 2006 року 100 відсотків перерахованої пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» № 1769-VІ від 15 червня 2004 р.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі № 480/3310/23 закрито провадження у справі за вказаним позовом. Дана ухвала набрала законної сили 11.01.2024.
Відмовляючи у відкритті провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що спір у справі № 480/1977/25 виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що і у справі № 480/6216/22, яка вирішена судом 21.12.2022 і рішення у якій набрало законної сили, та у справі №480/3310/23, провадження у якій закрито ухвалою суду від 07.11.2023, яка набрала законної сили.
Надаючи правову оцінку правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права щодо встановлених обставин справи, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2  статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно із частиною 1  статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1  статті 5 КАС України  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визначеним законом шляхом.
За приписами пунктів 2, 4 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі; якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю тотожні за складом учасників, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.
Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що кожна особа наділена правом на звернення до суду, якщо вважає, що суб`єкт владних повноважень своїми рішеннями, діями або бездіяльністю допустив порушення своїх прав. При цьому, таке право не є абсолютним. Так, у випадку встановлення судом наявності у провадженні цього або іншого суду справи про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суддя має правові підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Відсутність хоча б однієї з вказаних ознак виключає відмову у відкритті провадження у справі.
Згідно з висновками Верховного Суду у постанові від 06.02.2023 по справі № 140/559/22 предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.
Таким чином, для встановлення тотожності підстав та предмету позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.  
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 809/487/18.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що в межах розгляду справ № 480/6212/22 та 480/3310/23 позивачем дійсно заявлялись однакові позовні вимоги, а саме:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови здійснити відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» № 1769-VІ від 15.06.2004 перерахунок і виплату 50 відсотків перерахованої пенсії з 01.01.2005, а з 01.01.2006 - 100 відсотків перерахованої пенсії по теперішній час за заявою ОСОБА_1 від 19.07.2022;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату 50 відсотків перерахованої пенсії з 01.01.2005, а з 01.01.2006 – 100 відсотків перерахованої пенсії по теперішній час відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» № 1769-VІ від 15 червня 2004 р.
Ідентичність спорів у справах № 480/6212/22 та 480/3310/23 підтверджена постановою Верховного Суду від 22.10.2024 по справі № 480/3310/23, в якій Суд дійшов висновку, що сторони, предмет та підстави позову у справі, що розглядається є тотожними зі справою № 480/6216/22, у якій рішення суду набрало законної сили, у зв`язку з чим погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для закриття провадження у цій справі.
Разом з цим, звертаючись до Сумського окружного адміністративного суду з позовом у справі № 480/1977/25, ОСОБА_1 заявив наступні вимоги:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови здійснити відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» №1769-УІ від 15 червня 2004 року перарахунок і виплату з 1 січня 2016 року - 100 відсотків перерахованої пенсії по теперішній час за заявою ОСОБА_1 від 17 грудня 2024 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату з 1 січня 2016 року 100 відсотків перерахованої пенсії по теперішній час відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» №1769-УІ від 15 червня 2004 року.
З наведеного вбачається, що позивачем у цій справі заявлено інший період перерахунку пенсії – з 01.01.2016, а не з 01.01.2005 та з 01.01.2006, як у справах № 480/6212/22 та 480/3310/23, та вказано інші підстави виникнення спірних правовідносин. Зокрема, в межах розгляду справ № 480/6212/22 та № 480/3310/23, позивач вважав протиправними дії відповідача щодо не здійснення перерахунку та виплати пенсії за заявою ОСОБА_1 від 19.07.2022, в той час як у справі № 480/1977/25, позивач не погоджується з відмовою пенсійного органу у перерахунку та виплаті пенсії за заявою від 17 грудня 2024 року. Крім того, наводить відповідні аргументи щодо невірного перерахунку його пенсії саме з 01.01.2016, однак суд першої інстанції залишив таку обставину поза увагою.
Таким чином, незважаючи на однаковий суб`єктний склад та схожість позовних вимог у справі № 480/1977/25 та справах № 480/6212/22 та № 480/3310/23, підстави звернення до суду та період, за який позивач просить перерахувати та виплатити пенсію, є відмінними, що унеможливлює застосування наслідків пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України.
Отже, висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у цій справі є хибним та таким, що зроблений внаслідок неповного з`ясування обставин у справі та з порушенням норм процесуального права.
Відповідно до  статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”  суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до пункту 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене “право на суд” разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі “Ґолдер проти Сполученого Королівства” (Golder v. the United Kingdom, заява № 4451/70, п. 36). Проте ці права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність вказаних прав (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі “Станєв проти Болгарії” (Stanev v. Bulgaria, заява № 36760/06, п. 230).
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі “Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії” (Miragall Eckolano v. Spain) та в рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі “Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії” (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Отже, Суд визнав порушення п. 1  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином позиція Європейського Суду з прав людини свідчить, що основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має “застосовуватися на практиці і бути ефективним”. Для того щоб право на доступ було ефективним, особа “повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права” (рішення у справах “Bellet v. France” та “Nunes Dias v. Portugal”).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що у цій справі відсутня достатня та необхідна сукупність правових підстав, прямо передбачених пунктом 2 частини першої статті 170 КАС України, для відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, водночас, Сумський окружний адміністративний суд не врахувавши та не дослідивши обставин, щодо різних предметів позову у спірних справах, діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, та передчасно відмовив у відкритті провадження, фактично позбавивши позивача права на судовий захист.
Згідно з частиною 1 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання (ст. 320 КАС України).
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.205 у справі № 480/1977/25 підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 312, 315, 317, 320 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.2025 по справі № 480/1977/25 - скасувати.
Справу № 480/1977/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії направити до Полтавського окружного адміністративного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.М. Макаренко    С.П. Жигилій