справа № 372/6857/24                                       головуючий у суді І інстанції Рябчун Р.О.
провадження № 22-ц/824/9614/2025               суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
25 червня 2025 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Надточий К.О.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СІСТЕМБУД» на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 19 березня 2025 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Рябчун Р.О.в місті Обухові, дата складення повного тексту судового рішення 19 березня 2025 року,у справі за позовом ОСОБА_1  до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, Товариства з обмеженою відповідальністю «СІСТЕМБУД», ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалка Роман Олегович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ваксенс Прод», про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та скасування рішень про державну реєстрацію права власності на такі ділянки,-
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив: 
визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25 квітня 2024 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. за реєстровим № 2328 (земельна ділянка 3223155400:03:025:0034);
визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25 квітня 2024 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського  нотаріального округу Падалка Р.О. за реєстровим № 2329 (земельна ділянка 3223155400:03:025:0038);
визнати недійсним Договір купівлі продажу земельної ділянки від 25 квітня 2024 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. за реєстровим № 2330 (земельна ділянка 3223155400:03:025:0039);
визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25квітня 2024 року. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. за реєстровим № 2327 (земельна ділянка 3223155400:03:025:0035). 
скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 72808981 від 25 квітня 2024 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Романом Олеговичем.
скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 72809252 від 25 квітня 2024 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Романом Олеговичем.
скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 72808641 від 25 квітня 2024 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Романом Олеговичем.
Скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 72808333 від 25 квітня 2024 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Романом Олеговичем.
В подальшому позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт на:
 земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:03:025:0034, площею 0,2112 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1139605732231), яка на даний час перебуває у власності в ТОВ «СІСТЕМБУД», код ЄДРПОУ: 41295045; 
земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:03:025:0035, площею 0,3253 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1139557432231), яка на даний час перебуває у власності в ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; 
земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:03:025:0038, площею 0,1206 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1139591332231), яка на даний час перебуває у власності в ТОВ «СІСТЕМБУД», код ЄДРПОУ: 41295045; 
земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:03:025:0039, площею 0,139 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1139495832231, яка на даний час перебуває у власності в ТОВ «СІСТЕМБУД», код ЄДРПОУ: 41295045.
В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що 04 серпня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Д.В. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 72448383 відносно ОСОБА_1 . В межах вказаного виконавчого провадження 21 листопада 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Д. В. було подано заявки на реалізацію арештованого майна відносно всіх вищенаведених земельних ділянок через систему державних закупівель України ProZorro (zakupki.prom.ua). За результатом проведених 22 грудня 2023 року електронних торгів приватним виконавцем було реалізовано чотири земельні ділянки, на підтвердження чого до позову додані відповідні протоколи про результати земельних торгів. В результаті торгів земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:03:025:0039, 3223155400:03:025:0038 та 3223155400:03:025:0034 були відчужені на користь ТОВ «СІСТЕМБУД», а земельна ділянка з кадастровим номером 3223155400:03:025:0035 - на користь ОСОБА_2 . Після спливу п`яти місяців з дня проведення спірних електронних торгів між приватним виконавцем Ляпіним Д.В. та ТОВ «СІСТЕМБУД» були укладені договори купівлі-продажу земельних ділянок від 25 квітня 2024 року, а саме: 
договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25 квітня 2024 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. за реєстровим № 2328 (земельна ділянка 3223155400:03:025:0034); договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25 квітня 2024 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. за реєстровим № 2329 (земельна ділянка 3223155400:03:025:0038); 
договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25 квітня 2024 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. за реєстровим № 2330 (земельна ділянка 3223155400:03:025:0039); 
На даний час такі земельні ділянки знаходяться у власності відповідачів, а саме: земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:03:025:0039, 3223155400:03:025:0038 та 3223155400:03:025:0034 знаходяться у власності ТОВ «СІСТЕМБУД», а земельна ділянка з кадастровим номером 3223155400:03:025:0035 - у власності ОСОБА_2 .
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 19 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. 
В апеляційній скарзі ТОВ «СІСТЕМБУД» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ТОВ «СІСТЕМБУД» зазначає, що суд першої інстанції в обґрунтування задоволення заяви позивача про забезпечення позову вказав, що «Вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:03:025:0034, площею 0,2112 га 3223155400:03.025:0035, площею 0,3253 га, 3223155400:03:025:0038, площею 0,1206 га, 3223155400:03:025:0039, площею 0,139 га є необхідним та співмірним із заявленими вимогами.» Разом з тим, вид забезпечення позову у вигляді арешту земельних ділянок не є співмірним із позовними вимогами у цій справі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, та скасування рішень про державну реєстрацію права власності на такі ділянки, оскільки рішення суду за наслідками розгляду цих вимог не підлягає примусовому виконанню. Крім того, всупереч ч.2 ст.149 ЦПК України в основу оскаржуваної ухвали не покладено жодних мотивацій та відповідних доказів, що існує реальна існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси заявника будуть порушені. Враховуючи те, що реалізація зазначених земельних ділянок пов`язана з примусовим виконанням рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 грудня 2022 року у справі № 3372/173/22, яким присуджено до стягнення 20 231 946,75 грн., суд першої інстанції безумовно повинен був би врахувати і вартість зазначених земельних ділянок при застосування зустрічного забезпечення. В той же час станом на день постановлення оскаржуваної ухвали, тобто на 19 березня 2025 року, як і до теперішнього часу позивач ОСОБА_1 знаходиться в реєстрі боржників, шість виконавчих проваджень. Поряд з цим із оскаржуваної ухвали слідує, що доказів можливості відшкодування таких збитків позивачем також не представлено. Водночас питання про те, що безпідставне застосування заходів забезпечення може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу, судом першої інстанції взагалі не розглядалось.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції не допустив порушення норм процесуального права на які вказує товариство, повно та всебічно дослідив обставини справи та постановив законну та обґрунтовану ухвалу. Тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Обухівського районного суду Київської області від 19 березня 2025 рокубез змін.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявник просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельні ділянки, які є предметом даного спору. У разі задоволення позову не вжиття заходів забезпечення, суттєво ускладнить виконання можливого рішення суду.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 ).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності (пункт 4 частини першої статті 151 ЦПК України).
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинен враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частина друга статті 149 ЦПК України).
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 липня 2022 року в справі № 910/8482/18 (910/4866/21) вказано, що: «під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів; при цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.
Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного суду від 14 серпня 2018 року у справі № 916/10/18, від 13 жовтня 2020 року у справі №917/273/20, від 16 лютого 2021 року у справі №910/16866/20, від 09 червня 2021 року у справі №10/5026/290/2011(925/1502/20), де зазначено, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».
В даному випадку обраний позивачем вид забезпечення позову, а саме арешт земельних ділянок, може узгоджуватися, зокрема, із вимогою майнового характеру. Однак,  позовні вимоги є немайновими, а саме - визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та скасування рішень про державну реєстрацію права власності на такі ділянки.
Тобто, у даній справі накладення арешту на спірне майно не узгоджується з предметом і підставами позову, позовні вимоги у справі не стосуються безпосередньо повернення чи витребування нерухомого майна у власність чи володіння позивача, відтак не мають майнового характеру, за наявності яких суд міг би забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно.
Накладення арешту на земельні ділянки, за обставин цієї справи не є співмірним заходом забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами немайнового характеру,що має наслідком відсутність підстав до застосування такого заходу забезпечення позову. 
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги в частині недотримання судом першої інстанції критерію співмірності заходу забезпечення позову із пред`явленими позовними вимогами, оскільки не застосування арешту спірних ділянок не може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, у разі задоволення позову, так як оскаржувані договори будуть вважатись недійсними з моменту набуття чинності рішення суду про це.  
Подібний правовий висновок висловлений також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 квітня 2023 року у cправі № 907/268/22.
Крім того, приймаючи рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув уваги, що спірні земельні ділянки придбані відповідачами з прилюдних торгів, які були проведені на виконання судового рішення про стягнення коштів з позивача. При цьому прилюдні торги, з яких придбано дане майно є чинними, позивачем не оскаржувались.
 Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Враховуючи вищевикладене, оскільки суд першої інстанції, не з`ясувавши всіх обставин справи, помилково задовольнив заяву про забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
         На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
          
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СІСТЕМБУД» задовольнити.
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 19 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Повне судове рішення складено 26 червня 2025 року.

  
Головуючий                                                                          Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                       Кашперська Т.Ц.
                                                                
Яворський М.А.