ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року	Львів	Справа № 380/21862/24 пров. № А/857/1280/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                  Шинкар Т.І.,
суддів                                                                      Довгої О.І.,
                                                                                    Обрізка І.М.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року (головуючий суддя Кухар Н.А.), ухвалене у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Львові, у справі № 380/21862/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :

24.10.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівської області (далі – Управління), в якому просив: визнати протиправними дії Управління щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу та до пільгового стажу (стаж на підземних роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1) періоду роботи з 01.11.2020 р. по 22.07.2022 р. на відокремленому підрозділі «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львіввугілля» відмови у врахуванні заробітної плати за цей період та відмови у перерахунку та виплаті пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком на підставі абзацу 8 частини 2 статті 33 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статті 8 Закону України від 02.09.2008 № 345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» з 19.09.2022 року (дата призначення пенсії по інвалідності); зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу та до пільгового стажу (стаж на підземних роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1) ОСОБА_1 , період роботи з 01.11.2020 р. по 22.07.2022 р. на відокремленому підрозділі «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львіввугілля», врахувати заробітну плату за вказаний період; зобов`язати Управління здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком з 19.09.2022 року на підставі абзацу 8 частини 2 статті 33 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 8 Закону України від 02.09.2008 № 345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» з врахуванням зарахованого до страхового стажу та до пільгового стажу (стаж на підземних роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1) періоду роботи з 01.11.2020 р. по 22.07.2022 р. на відокремленому підрозділі «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львіввугілля», з врахуванням заробітної плати за вказаний період та з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства зі сплати страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового та пільгового стажу періоду роботи позивача з 01.11.2020 по 22.07.2022 у ВП «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львіввугілля». З метою ефективного поновлення порушеного права позивача, суд вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», а також абзацу 8 частини другої статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 19.09.2022, з урахуванням раніше проведених виплат, зарахувавши при цьому до його страхового (загального) стажу та підземного (пільгового) стажу за списком № 1 і до розрахунку середньої заробітної плати період роботи з 01.11.2020 по 22.07.2022 у ВП «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львіввугілля».
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року та в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що для зарахування до страхового стажу періоду роботи необхідна сплата страхових внесків, а не лише нарахування цих сум страхувальником. Скаржник вказує, що період роботи позивача з 01.01.2021 по 22.07.2022 не зараховано до страхового стажу, до стажу роботи за Списком № 1 з повним робочим днем під землею, оскільки на час призначення пенсії Відокремленим підрозділом «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львіввугілля» не сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Необхідний страховий стаж для призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком для чоловіка становить 35 років. Оскільки, страховий стаж позивача на момент призначення пенсії становив 33 роки 09 місяців 08 днів, у позивача було відсутнє право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком з 19.09.2022. Вважає, що прав позивача Управління не порушувало.
Позивач подав до суду подав відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого вважає вимоги апеляційної скарги необґрунтованими та просить у їх задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 призначено пенсію по ІІI групі інвалідності внаслідок професійного захворювання з 19.09.2022 відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Позивач звернувся з заявою від 09.09.2024 щодо обчислення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.10.2024 вих. №23240-23633/Д-52/8-1300/24 позивачу відмовлено в проведенні перерахунку пенсії, оскільки за даними системи персоніфікованого обліку відсутня сплата внесків, починаючи з 01.11.2020 по 22.07.2022, що неможливо для призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком за наявності 35 років страхового стажу.
Не погодившись з такою відмовою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, позивач звернувся до суду з позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів забезпечує Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 № 345-VI (далі – Закон № 345-VI).
Згідно з статтею 1 Закону № 345-VI дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості – за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.
Відповідно до статті 8 Закону № 345-VI мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Відповідно до підрозділу 1 «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень» розділу 1 «Гірничі роботи» Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461, передбачена зайнятість повний робочий день на підземних роботах.
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-IV), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Пунктом 1 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.
Статтею 113 Закону № 1058-IV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
На підставі частини 1 статті 16 Закон № 1058-IV застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку.
З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески незалежно від фінансового стану платника.
Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон №2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
Відповідно до положень статті 4 Закону №2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Відповідно до статті 26 Закону №2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.
Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Як встановив суд першої інстанції, підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи з 01.11.2020 по 22.07.2022 до страхового стажу позивача слугувало те, що роботодавець ВП «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львіввугілля»  не сплатив страхових внесків за вказаний період.
Судом першої інстанції слушно враховано відомості із трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 та виписку із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 , відповідно до яких заробітна плата позивача виплачувалася в повному обсязі в період роботи з 01.11.2020 по 22.07.2022.
Отже, фактично, внаслідок невиконання ВП «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львіввугілля» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. 
Водночас, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивачу періоду його роботи.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 05 грудня 2019 року у справі №242/2536/16-а, від 23 березня 2020 року у справі №535/1031/16-а, від 06 липня 2020 року у справі № 242/2179/17.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Управління протиправно відмовило позивачу у зарахуванні до його страхового (загального) стажу та підземного (пільгового) стажу за списком №1 і до розрахунку середньої заробітної плати періоду роботи з 01.11.2020 по 22.07.2022 у ВП «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львіввугілля» та перерахунку пенсії відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», а також абзацу 8 частини другої статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 19.09.2022 з урахуванням раніше проведених виплат, а тому суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог та зобов`язання, з метою ефективного поновлення порушеного права позивача, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», а також абзацу 8 частини другої статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 19.09.2022, з урахуванням раніше проведених виплат, зарахувавши при цьому до його страхового (загального) стажу та підземного (пільгового) стажу за списком № 1 і до розрахунку середньої заробітної плати період роботи з 01.11.2020 по 22.07.2022 у ВП «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львіввугілля»
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності відмови позивачу у перерахунку пенсії, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі № 380/21862/24  - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. М. Обрізко