У х в а л а
22 липня 2025 року
м. Київ
Справа № 523/14982/23
Провадження №  61-1489ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Ковальчук Олег Олександрович (далі - адвокат), 
на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2024 року, додаткове рішення цього суду від 1 травня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року
у справі за позовом скаржника до ОСОБА_2 (далі - відповідачка) за участю органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про забезпечення негайного повернення дітей, незаконно переміщених в Україну, і
в с т а н о в и в:
1.           У серпні 2023 року скаржник звернувся до суду з позовом, у якому просив: (1) визнати незаконним утримання відповідачкою на території України малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (далі - діти); 
(2) зобов`язати відповідачку повернути дітей до місця їхнього постійного проживання у Федеративній Республіці Німеччині (далі - ФРН); 
(3) у випадку невиконання відповідачкою рішення у добровільному порядку відібрати дітей і передати скаржнику як батьку для забезпечення повернення дітей до ФРН; 
(4) покласти витрати, пов`язані з поверненням дітей до ФРН, на відповідачку; 
(5) допустити негайне виконання рішення у частині повернення дітей до ФРН.
2.           10 квітня 2024 року Суворовський районний суд м. Одеси ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.
3.           У квітні 2024 року відповідачка звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. Просила стягнути зі скаржника 20 625,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
4.           1 травня 2024 року суд першої інстанції ухвалив додаткове рішення, згідно з яким стягнув зі скаржника на користь відповідачки 20 625,00 грн таких витрат.
5.           28 листопада 2024 року Одеський апеляційний суд прийняв дві постанови, згідно з якими залишив без змін рішення суду першої інстанції від 10 квітня 2024 року та додаткове рішення цього суду від 1 травня 2024 року.
6.           3 лютого 2025 року адвокат Цибульська Ольга Юріївна в інтересах скаржника подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову. Мотивувала касаційну скаргу так: 
-                   суди першої й апеляційної інстанцій не врахували, що апеляційний суд у справі № 523/10192/23 прийняв 13 лютого 2024 року постанову, згідно з якою залишив ухвалу суду першої інстанції від 31 липня 2023 року про задоволення клопотання скаржника про визнання рішення іноземного суду таким, що не підлягає примусовому виконанню. У тій ухвалі суд першої інстанції визнав на території України рішення іноземного суду, а саме ухвалу дільничного суду у сімейних справах Міхельштадту від 22 лютого 2023 року № 44 F 655/22 EASO, згідно з якою цей суд визнав виключне право скаржника на визначення місця проживання дітей;
-                   суди обох інстанцій помилкового виснували, що виїзд дітей до ФРН мав тимчасовий характер. 2 березня 2022 року скаржник, відповідачка та їхні діти в`їхали на територію ФРН за програмою «пізнього переселенця». 9 березня 2022 року скаржнику та дітям видали посвідчення «пізніх переселенців» та надали німецьке громадянство; відповідачка в`їхала до ФРН як член сім`ї «пізнього переселенця». 31 серпня 2022 року дітям змінили імена відповідно до узгодження імен із німецьким законодавством;
-                   відносини щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їхнього постійного проживання, врегульовані положеннями Гаазької Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 жовтня 2021 року у справі № 335/5615/19). Однак з огляду на зазначені обставини суди у цій справі необґрунтовано виснували про неможливість застосування вказаної Конвенції;
-                   преюдиційні факти - це факти, встановлені у рішенні чи вироку суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на властивості законної сили судового рішення й означає, що сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їхні правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть тоді, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, парламент намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17);
-                   преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 320/4938/15-ц).
7.           12 березня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. Адвокат Цибульська Ольга Юріївна Скаржник мала зареєструвати електронний кабінет, а скаржник - зазначити відомості про наявність або відсутність у нього електронного кабінету.
8.           2 квітня 2025 року адвокат в інтересах скаржника подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків, у якій зазначив, що скаржник уклав новий договір із адвокатом, який має зареєстрований електронний кабінет; крім того, вказав, що у скаржника такого кабінету немає.
9.           Скаржник у касаційній сказі просив поновити йому строк на касаційне оскарження. Обґрунтував тим, що лише 30 січня 2025 року апеляційний суд склав повний текст оскарженої постанови, після чого 3 лютого 2025 року представник скаржника отримала її у приміщенні суду. Для підтвердження зазначеного надав копію судового журналу про дату отримання оскарженої постанови.
9.1.       Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
9.2.       Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).
9.3.       Оскільки скаржник подав касаційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення копії оскарженої постанови, пропущений строк на касаційне оскарження слід поновити.
10.        Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).
11.        Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження.Касаційна скарга подана із дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктами 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження.
Керуючись статтями 260, 261, 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1. Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2024 року, додаткового рішення цього суду від 1 травня 2024 року та постанови Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року.
2. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2024 року, додаткове рішення цього суду від 1 травня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про забезпечення негайного повернення дітей, незаконно переміщених в Україну.
3. Витребувати з Суворовського районного суду м. Одеси цивільну справу № 523/14982/23.
4. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко