Справа № 338/195/24 
Провадження № 22-ц/4808/630/25 
Головуючий у 1 інстанції Куценко О. О. 
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого (суддя-доповідач)                Девляшевського В.А.
суддів:                                        Василишин Л.В., Мальцевої Є.Є.,
секретаря                                        Гудяк Х.М.,
за участю         представника Державної іпотечної установи та представника        Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту майна та ресурсів,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Міністерства внутрішніх справ України та апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 на рішення Богородчанського районного суду в складі судді Куценка О.О., ухвалене 25 лютого 2025 року в с. Богородчани Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 07 березня 2025 року, у справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Державної іпотечної установи, Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту майна та ресурсів, Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання протиправною бездіяльності та передачу у спільну часткову власність квартири,
встановив :
У лютому 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись в суд з позовом, вимоги якого уточнили під час розгляду справи, до Державної іпотечної установи, Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту майна та ресурсів, Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання протиправною бездіяльності та передачу у спільну часткову власність квартири.
Позов мотивували тим, що ОСОБА_1 працював в системі управління внутрішніх справ в Івано-Франківській області з 1993 року. За поданням керівництва УМВС в Івано-Франківській області рішенням виконкому Богородчанської селищної ради від 28 січня 2010 року №11 йому виділена службова квартира АДРЕСА_1 . 30 січня 2010 року видано ордер на право зайняття житлового приміщення на сім`ю в складі 4 чоловік: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Вказують, що квартира придбана Державною іпотечною установою та 04 травня 2012 року безоплатно передана в Управління Міністерства внутрішніх справ України, про що свідчить акт приймання-передачі. Однак, МВС України, всупереч вимогам п.11 Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабміну України від 21 вересня 1998 року №1482, не здійснив державну реєстрацію речових прав щодо об`єкту передачі. В зв`язку з цим неможливо вирішити питання про приватизацію квартири. Разом з тим, рішенням виконкому Богородчанської селищної ради від 11 липня 2023 року вказана квартира виключена з числа службових.
Позивачі зверталися до Богородчанської сільської ради, Державної іпотечної установи та Міністерства внутрішніх справ України з проханням про передачу квартири у спільну часткову власність, проте отримали відмову.
В зв`язку з наведеним просили
визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо нездійснення в установленому порядку державної реєстрації речового права на квартиру АДРЕСА_2 ;
зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України зареєструвати за собою право оперативного управління на вказану квартиру;
після здійснення цих дій передати її у спільну часткову власність позивачів.

Рішенням Богородчанського районного суду від 25 лютого 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту майна та ресурсів, щодо нездійснення в установленому законодавством порядку державної реєстрації речового права на квартиру АДРЕСА_2 . В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, представник Міністерства внутрішніх справ України подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
На його думку, позивачами не було обґрунтовано які їхні права, свободи чи інтереси було порушено з боку МВС, яким чином обраний ним спосіб захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання МВС вчинити дії реально відновить їх наявне суб`єктивне право. Не встановив таких обставин і суд першої інстанції, а лише формально здійснив посилання на норми ЦК та ЦПК.
Зазначив, що відповідно до листа Департаменту фінансово-облікової політики та бухгалтерського обліку МВС України від 26.02.2024 № 9830/15, у апараті МВС відсутні документи, необхідні для обліку квартири АДРЕСА_3 , а сама квартира на балансі апарату МВС не перебуває. Листом ліквідаційної комісії УМВС від 26.10.2023 № 944/108/31-2023 підтверджується, що квартира на балансі комісії не перебуває.
Звертає увагу на ту обставину, що відповідно до листа Департаменту майна та ресурсів МВС від 04.01.2024 № 284/25-2024 ОСОБА_1 повідомлено, що правові основи приватизації державного житлового фонду врегульовані Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та порушене питання належить до повноважень Богородчанської селищної ради.
Також посилається на заочне рішення Богородчанського районного суду від 24.04.2023 у справі № 338/1322/22, яким задоволено позов ОСОБА_1 та визнано протиправним рішення виконкому щодо відмови у виключенні квартири із числа службових, а також зобов`язано повторно розглянути питання. Додатковим рішенням у цій справі від 08.06.2023 виконком зобов`язано вирішити питання передачі квартири позивачу та його сім`ї для постійного проживання.
На його думку, вказані документи свідчать, що суд першої інстанції помилково встановив факт перебування квартири на балансі МВС. Водночас погоджується, що питання передачі квартири належить до дискреційних повноважень відповідного органу.
Крім того, посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, чим порушив вимоги частини першої статті 13 та частини другої статті 264 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Державної іпотечної установи посилається на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги вважає такими, що не містять підстав для його скасування. 
Вказує, що МВС не пояснило причини відсутності правоустановчих документів, переданих за актом від 04.05.2012 року, та причин, через які спірна квартира, отримана в оперативне управління, досі не облікована. Відтак, суд першої інстанції встановив, що квартира не перебуває на балансі МВС через протиправну бездіяльність самого Міністерства, яке не здійснило державну реєстрацію речового права у встановленому порядку.
Посилається на те, що 04 травня 2012 року на виконання вимог Постанови № 855 комісією складено та підписано Акт прийому–передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою. Згідно цього Акту квартира АДРЕСА_3 , яка була закріплена за Державною іпотечною установою на праві господарського відання та перебувала на її балансі, 04.05.2012 безоплатно передана в оперативне управління відповідного органу, а саме Міністерству внутрішніх справ України. Згідно вище вказаного Акту прийому-передачі квартир Міністерству внутрішніх справ України також були передані всі належні документи: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічний паспорт на квартиру та витяг з бухгалтерського балансового рахунку Державної іпотечної установи. Отже, на думку відповідача, з 04.05.2012 право оперативного управління спірною квартирою належить Міністерству внутрішніх справ України, оскільки вона була списана з балансу Державної іпотечної установи.
Вважає, що після фактичного отримання від Державної іпотечної установи в оперативне управління спірної квартири та оригіналів правоустановчих документів на неї, Міністерство внутрішніх справ України повинно було здійснити в установленому законодавством порядку державну реєстрацію цього речового права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проте МВС з незрозумілих причин зазначені реєстраційні дії не вчинило. Вказані обставини встановлені також у рішенні Богородчанського районного суду від 24 квітня 2023 року у справі № 338/1322/22 за позовом ОСОБА_1 до Виконкому Богородчанської селищної ради, третіх осіб – Ліквідаційної комісії УМВС України у Івано-Франківській області та Державної іпотечної установи про визнання незаконним рішення виконкому, зміну статусу службової квартири з подальшим її наданням для постійного проживання
Через невчинення МВС необхідних дій та порушення прав позивачів на приватизацію, Богородчанський районний суд обгрунтовано визнав протиправною бездіяльність Міністерства щодо нездійснення державної реєстрації речового права на квартиру.

В свою чергу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, вказуючи на незаконність та необґрунтованість судового рішення.
Зазначили, що суд, визнавши в мотивувальній частині, що їх право на безоплатне одержання у спільну часткову власність квартири порушено, не прийняв рішення, яке б забезпечувало реалізацію цього права. Зокрема, визнавши протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту майна та ресурсів щодо нездійснення в установленому законом порядку державної реєстрації речового права на квартиру АДРЕСА_2 іпотечною установою на баланс МВС, суд не зобов`язав відповідача здійснити таку реєстрацію, після чого прийняти рішення про передачу квартири у власність позивачів.        Натомість зі змісту рішення вбачається, що МВС України, здійснивши державну реєстрацію речових прав на квартиру, вправі передати її у комунальну власність Богородчанській селищній раді в порядку, передбаченому Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності». Відповідно питання про передачу у власність квартири позивачам повинна вирішувати селищна рада.
Проте, з такою позицією апелянти не погоджуються. При цьому посилаються на ч.1 статті 8 закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до якої приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Спірна квартира передана Державною іпотечною установою в повне оперативне управління Міністерства внутрішніх справ України, яке є органом, що повинен здійснювати приватизацію. Вважають, що суд своїм рішенням повинен був зобов`язати МВС здійснити державну реєстрацію нерухомого майна та вирішити питання про безоплатну передачу квартири позивачам у спільну часткову власність.
За наведених обставин просили оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким:
визнати неправомірною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо нездійснення в установленому порядку державної реєстрації речового права на квартиру АДРЕСА_2 ;
визнати відмову МВС як органу приватизації державного житлового фонду в безоплатній передачі у спільну часткову власність позивачам в порядку приватизації квартири неправомірною;
визнати за позивачами право на приватизацію спірної квартири;
зобов`язати МВС України в особі Департаменту майна та ресурсів здійснити в установленому законодавством порядку державну реєстрацію речового права на спірну квартиру;
зобов`язати МВС України як орган приватизації державного житлового фонду провести за позивачами безоплатну приватизацію квартири;
зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України зареєструвати за собою право оперативного управління на вказану квартиру та після здійснення цих дій передати її у спільну часткову власність.

15 квітня 2025 року представник Державної іпотечної установи через підсистему «Електронний суд» подав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу без долучених доказів направлення відзиву іншим учасникам справи, тому апеляційний суд не бере до уваги вказаний відзив.
Інші учасники правом на подання відзиву не скористались.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також представник Богородчанської селищної ради повторно в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, хоча були належним чином завчасно повідомлені про розгляд справи шляхом направлення повісток.
Враховуючи належне повідомлення осіб, зазначених вище, про дату, час і місце розгляду справи, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи в зв`язку із їх неявкою не вбачає.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник Міністерства внутрішніх справ України просив апеляційну скаргу Міністерства задовольнити з викладених у ній мотивів. Водночас заперечив проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , пославшись на законність та обґрунтованість судового рішення в оскарженій ними частині.
Представник Державної іпотечної установи підтримав апеляційну скаргу позивачів лише в частині другої позовної вимоги, а саме зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України зареєструвати за собою право оперативного управління на квартиру АДРЕСА_2 . Натомість доводи апеляційної скарги Міністерства внутрішніх справ вважав такими, що не містять підстав для скасування рішення в оскарженій ним частині.

Заслухавши суддю - доповідача, представників скаржника та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до акту приймання-передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою, від 04 травня 2012 року було передано Міністерству внутрішніх справ України: технічний паспорт на квартиру, свідоцтво про право власності, витяг про право власності та витяг з бухгалтерського балансового рахунку на квартиру для внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. На цей час квартира списана з балансу Державної іпотечної установи. Таким чином, після фактичного отримання вищевказаних квартир та оригіналів правовстановлюючих документів на них Міністерство внутрішніх справ України, повинно було зареєструвати відповідне речове право на таку квартиру шляхом внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Разом з цим, Міністерство внутрішніх справ України такі дії не вчинило. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що задоволенню підлягає вимога позивачів, щодо визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту майна та ресурсів, щодо нездійснення в установленому законодавством порядку державної реєстрації речового права на квартиру АДРЕСА_2 .
Разом з тим, відмовляючи в решті позовних вимог, суд вважав, що обраний позивачами спосіб захисту в частині зобов`язання Міністерства внутрішніх справі України зареєструвати за собою право оперативного управління на квартиру та передачі її позивачам не вирішує проблему без визнання за позивачами права.

За змістом частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постановлене судом рішення відповідає цим вимогам закону з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, виконавчим комітетом Богородчанської селищної ради ОСОБА_1 , сім`я якого складається із 4 осіб: дружина - ОСОБА_2 , сини - ОСОБА_3 та  ОСОБА_4 , видано ордер на службове житлове приміщення №5 від 30 січня 2010 року на зайняття службового житлового приміщення квартири АДРЕСА_4 (а.с.7 т.1).
Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 жовтня 2010 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 січня 2010 року власником квартири АДРЕСА_2 є Державна іпотечна установа (а.с.28, 29 т.1).
Згідно з актом приймання-передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою, від 04 травня 2012 року, квартира АДРЕСА_4 , яка була придбана Державною іпотечною установою, безоплатно передана в управління Міністерства внутрішніх справ України (а.с.30 т.1).
Витягом з бухгалтерського балансового рахунку Державної іпотечної установи підтверджується, що вартість квартири АДРЕСА_2 складає 332 640 грн.(а.с.31 т.1).
Відповідно до рішення виконавчого комітету Богородчанської селищної ради від 11 липня 2023 року №857-498/2023 вказана квартира виключена з числа службових та передана для постійного проживання разом із членами сім`ї ОСОБА_1 (а.с.8 т.1).
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно проживають у вказаній квартирі та мають право на безоплатну приватизацію житла (кожним використано в обсязі 8,52 метри квадратних метрів при нормі 23,00 метри квадратних площі), що підтверджується відповідними довідками департаменту комунального господарства, транспорту і зв`язку від 03 березня 2015 року №5, №6, №11 (а.с.18-20 т.1).
Згідно довідки департаменту комунального господарства, транспорту і зв`язку від 18 червня 2015 року №87 ОСОБА_4 проживає в квартирі АДРЕСА_2 , має право на безоплатну приватизацію житла та таке право не використано(а.с.21 т.).
У власності позивачів відсутні об`єкти нерухомого майна, що підтверджується відповідними інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 22-25 т.1).
З листа голови Богородчанської селищної ради від 01 вересня 2023 року №п/726, на заяву ОСОБА_1 щодо приватизації квартири АДРЕСА_2 , повідомлено, що квартира належить на праві власності Державній іпотечній установі (а.с.32 т.1).
Листом заступника голови комісії з реорганізації Державної іпотечної установи від 22 листопада 2023 року №3655/15/3 ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до акту приймання-передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою від 04 травня 2012 року, квартира АДРЕСА_4 , яка була придбана Державною іпотечною установою, безоплатно передана в управління Міністерства внутрішніх справ України. Станом на дату підготовки листа спірна квартира не перебуває на балансі державної іпотечної установи, а тому у них відсутні правові підстави для її передачі ОСОБА_1 та членам його сім`ї у приватну спільну часткову власність (а.с.33 т.1).
Згідно до листа Голови ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України від 26 жовтня 2023 року №944/108/31-2023 та листа заступника директора – начальника управління нерухомого майна та енергоменеджменту Міністерства внутрішніх справ України Перепічку М.М. повідомлено, що в Міністерстві внутрішніх справ України відсутній уповноважений орган приватизації та на балансі Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківській області квартира АДРЕСА_2 не перебуває та рекомендовано звернутись з питань приватизації квартири до Богородчанської селищної ради (а.с.34,35 т.1).
Як вбачається з матеріалів справи та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2023 року у справі № 338/1322/22 задоволено позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, третя особа: ліквідаційна комісія УМВС України в Івано-Франківській області, Державна іпотечна установа про визнання протиправним рішення виконкому, зміну статусу службової квартири з подальшим її наданням для постійного проживання. Визнано протиправним та скасовано рішення виконкому Богородчанської селищної ради від 25 грудня 2015 року №29 про відмову у виключені квартири АДРЕСА_2 із числа службових. Зобов`язано виконком Богородчанської селищної ради розглянути питання про прийняття рішення про виключення квартири із числа службових.
Додатковим рішенням у цій справі від 08 червня 2023 року зобов`язано виконком Богородчанської селищної ради розглянути питання про прийняття рішення про передачу квартири для постійного проживання разом із членами сім`ї – ОСОБА_1 .
Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зазначили, що позбавлені права приватизувати спірну квартиру, в якій вони проживають на законній підставі тривалий час. Відтак, просили визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо нездійснення в установленому порядку державної реєстрації речового права на квартиру, зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України зареєструвати за собою право оперативного управління на вказану квартиру; після здійснення цих дій передати її у спільну часткову власність позивачів.
Натомість, подаючи апеляційну скаргу, фактично розширили перелік позовних вимог. Разом з тим за змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі доводів апеляційної скарги, однак не може вийти за межі позовних вимог.
Переглядаючи рішення суду в частині задоволеної судом позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту майна та ресурсів щодо нездійснення в установленому законодавством порядку державної реєстрації речового права на квартиру АДРЕСА_2 , колегія приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 31 Житлового кодексу Української РСР (ЖК УРСР), громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
На виконання статті 30 Закону України "Про Державний бюджет на 2011 рік" Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 27.07.2011 року №855 "Деякі питання передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою", якою було затверджено Порядок безоплатної передачі квартир, що придбані Державною іпотечною установою (Порядок №855), який визначає механізм безоплатної передачі квартир, що придбані Державною іпотечною установою відповідно до актів Кабінету Міністрів України, закріплені за нею на праві повного господарського відання та перебувають на її балансі (квартири), визначеним у таких актах органам.
Згідно з п. 2 Порядку №855, квартири передаються безоплатно відповідно до актів Кабінету Міністрів України:
-в управління відповідного органу (Міноборони, МВС, МНС, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, ДПтС, Управління державної охорони, Генеральної прокуратури України);
- з державної власності у комунальну власність територіальних громад.
Відповідно до пункту 5 Постанови № 855 безоплатна передача квартир оформлювалась актом приймання-передачі квартир, складеним на підставі актів Кабінету Міністрів України щодо надання громадянам квартир.
Згідно з пунктом 8 Постанови № 855 Державна іпотечна установа та органи, яким були передані квартири, відображали в установленому порядку факт здійснення операції з передачі квартир у бухгалтерському обліку.
Під час розгляду справи №338/1322/22 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, третя особа: ліквідаційна комісія УМВС України в Івано-Франківській області, Державна іпотечна установа про визнання протиправним рішення виконкому, зміни статусу службової квартири з подальшим її наданням для постійного проживання досліджувалось питання законності дій Міністерства внутрішніх справ після передачі спірної квартири згідно акту приймання-передачі від Державної іпотечної установи. 
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову.
Відповідно до ч.5 статті 82 ЦПК обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
У рішенні Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2023 року у справі № 338/1322/22 встановлено, що після фактичного отримання спірної квартири та оригіналів правовстановлюючих документів на них, Міністерство внутрішніх справ України, повинно було зареєструвати відповідне речове право на таку квартиру шляхом внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Однак, Міністерство внутрішніх справ України з незрозумілих причин такі дії не вчинило. Таким чином, унаслідок бездіяльності УМВС України, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло.
Отже, судом встановлені обставин, що стосуються відповідача у справі, що переглядається, а саме незаконність бездіяльності Мініністерства внутрішніх справ.
Відповідно до акту приймання-передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою від 04 травня 2012 року, було передано Міністерству внутрішніх справ України: технічний паспорт на квартиру, свідоцтво про право власності, витяг про право власності та витяг з бухгалтерського балансового рахунку на Квартиру для внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Пунктом 11 Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 1998 р. № 1482 визначено, що органи, до сфери управління яких передано державне майно, з дня затвердження акта приймання-передачі зобов`язані: повідомити у двотижневий строк про таку передачу органам державної статистики, державної податкової служби, фінансовим органам, Фонду державного майна для внесення відомостей до Єдиного реєстру об`єктів державної власності, відповідним органам охорони культурної спадщини (стосовно об`єктів культурної спадщини, що є пам`ятками) та Мінекономрозвитку (стосовно об`єктів, передача яких здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України); закріпити у двотижневий строк нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно за відповідним підприємством на праві господарського відання або оперативного управління;внести відповідні зміни до установчих документів підприємства та провести їх державну реєстрацію відповідно до законодавства; здійснити в установленому законодавством порядку оформлення та державну реєстрацію речових прав щодо об`єктів передачі, права на які підлягають такій реєстрації.
Попри це, Міністерство внутрішніх справ, яке відповідно до акта приймання-передачі отримало квартиру від Державної іпотечної установи, не здійснило необхідних дій щодо державної реєстрації права власності. У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку, що МВС зобов`язане здійснити такі дії відповідно до чинного законодавства. В іншому випадку, вказана квартира не зможе бути приватизована — ні через створення відповідного органу приватизації в системі МВС, ні через органи місцевого самоврядування у разі передачі об`єкта в комунальну власність.
А тому доводи МВС щодо законності його дій суд вважає необгрунтованими та такими, що не містять підстав для скасування рішення в оскарженій частині.
Разом з тим, надавши оцінку дій Міністерства внутрішніх справ та визнавши їх протиправними, суд в той же самий час не уповноважений втручатись в дискреційні повноваження державного органу та зобов`язувати його в судовому рішенні зареєструвати за собою речове право на нерухоме майно. Повноваження суду обмежуються перевіркою законності рішень органу влади, проте не включають можливість підміняти це рішення власним.
Відтак, колегія погоджується з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України зареєструвати за собою право оперативного управління на квартиру АДРЕСА_2 .
Так, відповідно до статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. 
Частиною 2 статті 4 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передача об`єктів з державної у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах здійснюється за наявності згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, якщо інше не передбачено законом, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за наявності згоди районних або обласних рад, якщо інше не передбачено законом.
У справі № 295/6056/17 Верховний Суд наголосив, що приватизація державного житлового фонду, який знаходиться у комунальній власності, здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, а у разі якщо державний житловий фонд перебуває у державній власності та перебуває у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій чи установ, тоді уповноваженим органом приватизації належного їм державного житлового фонду буде орган приватизації, створений в таких державних підприємствах, організаціях чи установах, за якими закріплене таке житло.
За обставин справи № 295/6056/17 Верховний Суд визнав незаконною приватизацію органом місцевого самоврядування квартири, яка належала на праві власності державі та перебувала у віданні (управлінні) СБУ.
Наведене узгоджується також з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 367/8010/16, відповідно до яких здійснення органами місцевого самоврядування приватизації об`єктів, які перебували в оперативному управлінні державних підприємств, установ та організацій, можливе лише після передачі цих об`єктів у комунальну власність.
Відсутність на підприємстві органу приватизації не скасовує обов`язок підприємства, у віданні якого перебуває спірне житлове приміщення, створити такий орган та забезпечити дотримання прав позивачів при здійсненні приватизації квартири (див. постанову Верховного Суду від 29 листопада 2022 року у справі № 346/4211/21).
Саме по собі посилання у листі Міністерства внутрішніх справ, наданому на звернення ОСОБА_1 , на відсутність у структурі міністерства уповноваженого органу приватизації, не свідчить про делегування органу місцевого самоврядування відповідних повноважень.
Отже, безоплатна передача квартири позивачам залежить від низки управлінських та юридично значущих дій, що мають бути вчинені відповідачами відповідно до їх дискреційних повноважень. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога про передачу у спільну часткову власність квартири не може бути задоволена, оскільки такий спосіб захисту є передчасним.
Інші доводи апеляційних скарг також не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, а фактично зводяться до незгоди з таким рішенням.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Міністерства внутрішніх справ України та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду від 25 лютого 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий                                                                В.А. Девляшевський
Судді:                                                                        Л.В. Василишин                                                                                        Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови виготовлено 30 червня 2025 року.