КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                                                            
Справа №759/9594/25	Головуючий у І інстанції: Бандура І.С.	
Провадження №33/824/3580/2025	 	
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
01липня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу захисника Ларченко І.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 30травня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 30травня 2025 ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, захисник Ларченко І.М. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, вважаючи її незаконною. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилається на те, що на диску, який долучено до матеріалів справи, міститься два відеозаписи з нагрудної камери працівників поліції з фіксацією однієї ж події, проте вони є не повними.
Також захисник звертає увагу на те, що фабула протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №302871 від 17.04.2025 року не містить результатів огляду, проведеного поліцейським.
Крім цього звертає увагу на те, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння не містить підпису ОСОБА_1 , на підтвердження її згоди з результатами огляду.
За доводами захисника, з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції встановлено, що під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, працівник поліції порушив правила використанняалкотестера Драгер, що призвело до невірних його результатів щодо вмісту алкоголю, а саме: запакований мундштук для перевірки на герметичність упаковки працівники поліції ОСОБА_1 не надавали. Окрім цього, враховуючи те, що з першої спроби продування прилад Драгер не спрацював, ОСОБА_1 здала результати з другої спроби, проте мундштук не був замінений.
Також захисник звертає увагу, що на наявному в матеріалах справивідеозаписі взагалі не зафіксовані результати огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер.
Крім цього, з даного відеозапису також вбачається, що ОСОБА_1 після проходження освідування на місці зупинки, не було роз`яснено право пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я, що свідчить про порушення процедури огляду. 
За наслідками апеляційного розгляду просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати постанову Святошинського районного суду міста Києва від 30.05.2025 року та закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника Ларченко І.М. на підтримку поданої апеляційноїскарги, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнано винуватою у тому, що вона17квітня 2025 року о 09 год. 04 хв. керувалатранспортним засобом «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 , по проспектуАкадеміка Палладіна, 46-А, в місті Києві в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального приладу Drager, в результаті якого в ОСОБА_1 встановлено наявність алкоголю в кількості 1,24 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п.2.9а ПДР України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи та дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні п.2.9а Правил дорожнього руху.
Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.
Відповідно до п.2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
В обґрунтування висновку про порушення ОСОБА_1 п.2.9а ПРД суд послався на наявні в матеріалах справи докази, а саме на протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного з використанням спеціальних технічних засобів - приладу Drager, яким встановлено наявність у ОСОБА_1 алкоголю в кількості 1,24 проміле, дані відеореєстратора з нагрудної камери працівника поліції, яким  зафіксовано факт огляду водія на стан сп`яніння та результати проведеного огляду, проти ОСОБА_3 не заперечувала та повідомила працівникам поліції, що напередодні дійсно вживав алкогольні напої.
Доводи захисника Ларченко І.М. про те, щонаявний в матеріалах справи відеозапис є не повним та не містить фіксації всіх подій, суд сприймає критично, оскільки даний відеозапис в повній мірі відображає обставини проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою приладу Драгер.
Крім того, із дослідженого судом відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу, або у лікаря-нарколога. На вимогу працівників поліції водій ОСОБА_1 погодилась пройти огляд на місці зупинки, із результатами огляду, якими встановлено наявність в її організмі алкоголю в кількості 1,24 проміле, погодилася та повідомила, що напередодні вживала алкогольні напої.
У зв`язку з цим у працівників поліції небуло обов`язку доставляти ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для прохолодження повторного огляду на стан сп`яніння, оскільки проти результатів ОСОБА_1 не заперечувала.
Даний факт спростовує доводи захисника Ларченко І.М. з приводу того, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.
Складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, підписаний нею без зауважень та застережень, відповідає вимогам ст.256 КУпАП та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила. 
Той факт, що у протоколі не зазначено точний результат огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, проведеного за допомогою приладу Драгер, а сам результат огляду не зафіксований на відеозаписі, не є таким, що спростовує винуватість ОСОБА_1 у вчиненому нею правопорушення, оскільки до протоколу про адміністративне правопорушення долучено чек-роздруківку з приладу Драгер із зазначеним результатом, який був підписаний ОСОБА_1 без зауважень та застережень.
Доводи апелянта про те, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння не підписаний ОСОБА_1 ,дійсно має місце, проте це не є істотним порушенням закону, яке може свідчити про недійсність проведеного огляду та його результатів, враховуючи те, що сама ОСОБА_1 жодним чином не заперечувала, що такий огляд щодо неї працівниками поліціїпроводився. 
Також у своїй апеляційній скарзі захисник посилається на те, що працівник поліції порушив правила використання алкотестера Драгер, що призвело до невірних його результатів щодо вмісту алкоголю, а саме: запакований мундштук для перевірки на герметичність упаковки працівники поліції ОСОБА_1 не надавали. Окрім цього, враховуючи те, що з першої спроби продування прилад Драгер не спрацював, ОСОБА_1 здала результати з другої спроби, проте мундштук не був замінений.
Такі доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, оскільки мундштук був розпакований в присутності ОСОБА_1 , яка не мала жодних претензій щодо герметичності його пакування.
У зв`язку із вищевикладеним, апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена належними, достатніми та допустимими  доказами, які наявні в матеріалах справи. 
З огляду на викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права не встановлено.
Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу захисника Ларченко І.М. в інтересах ОСОБА_1 - без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -
ПОСТАНОВИВ:
Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 30травня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Ларченко І.М. в інтересах ОСОБА_1 - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                          І.А. Мосьондз