Справа № 461/1987/24                                Головуючий у 1 інстанції: Кротова О.Б. 
Провадження № 22-ц/811/2755/24                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 червня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
при секретарі: Л.М. Чиж
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Львівської обласної прокуратури, представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої органами досудового розслідування та прокуратури, -
В С Т А Н О В И В:

       11.03.2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Державної казначейської служби України, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 22.04.2024 року просили стягнути з відповідача за рахунок Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в користь позивача ОСОБА_1 відшкодування  матеріальної шкоди в розмірі 27 824 005,65 грн та моральної шкоди в розмірі 1098,9 мінімальних заробітних плат на момент винесення рішення судом, що станом на 22.03.2024 року становить 8 791 200 грн; стягнути з відповідача за рахунок Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в користь позивача ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 15 000 грн, відшкодування моральної шкоди в розмірі 1238,6 мінімальних заробітних плат на момент винесення рішення судом, що станом на 22.03.2024 року становить 9 908 800 грн. 
       Позов обгрунтовували тим, що у квітні 2012 році слідчим управлінням ГУ МВС України у Львівській області було закінчено розслідування у кримінальній справі № 126-1232 про їх ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.222, ч.3 ст.358, ч.2 ст.366 КК України. За результатом розслідування 12 квітня 2012 року старшим слідчим в особливо важливих справах слідчого управління ГУ МВС України у Львівській області В.Покидько щодо них складено обвинувальний висновок, який затверджено заступником прокурора Львівської області І.І.Ліушем та скеровано до суду разом із більш як 50-а томами справи. За версією досудового слідства, ОСОБА_2 , працюючи на посаді директора АП ТзОВ «Рабмер-Україна», зловживаючи своїм службовим становищем і діючи за попередньою змовою в групі з виконавчим директором цього підприємства ОСОБА_1 , діючи з корисливих мотивів умисно привласнив чуже майна шляхом зловживання своїм службовим становищем, повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах у період з серпня 2008 року по листопад 2009 року на загальну суму 9 307 737, 61 грн (злочин, передбачений ч. 5 ст.191 КК України), надав п`ять разів до ПАТ «ПУМБ» завідомо неправдиву інформацію з метою одержання кредитів у період з січня 2006 року по червень 2008 року в м. Львові (злочин, передбачений ч. 2 ст. 222 КК України), здійснив службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення документів, а також складання і видача завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки, у період з січня 2006 року по листопад 2009 року на загальну суму 9 307 737, 61 грн (злочин, передбачений ч.2 ст. 366 КК України), виготовив підроблений штамп, що вчинено за попередньою змовою групою осіб у січні 2006 року з метою заволодіння коштами та майном АП ТзОВ «Рабмер-Україна», приховування своєї злочинної діяльності, а також виготовив підроблені документи для їх подальшого надання до банківських установ з метою отримання кредитів (злочин, передбачений ч.3 ст. 358 КК України). За результатами розгляду Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області зазначеної кримінальної справи, 07.06.2018 року винесено виправдувальний вирок, яким вирішено ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України за епізодом підроблення акту про виконання підрядних робіт від 27.06.2008 року на суму 16 720 грн виправдати у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні даного злочину; ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України, за всіма іншими епізодами - виправдати за відсутністю в його діяннях складу даних злочинів; ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, за епізодом підроблення акту про виконання підрядних робіт від 27.06.2008 року на суму 16 720 грн виправдати у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні даного злочину; ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України, - виправдати за відсутністю в його діяннях складу даних злочинів. Окремою постановою від 07 червня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області встановив наявність порушень процедури та вчинення дій щодо зібрання досудовим слідством доказів у незаконний спосіб з порушенням встановленого порядку, а також порушення вимог, передбачених Міжнародною Конвенцією від 13 лютого 1946 року Про привілеї і імунітети Об`єднаних націй та Угоди між Урядом України та Організацією Об`єднаних Націй від 06.10.1992 року під час затримання ОСОБА_1 , доведено такі факти до відома прокурора для відповідного реагування та вирішення питання про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22.09.2022 року зазначений виправдувальний вирок та окрема постанова Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.06.2018 року залишені без змін, а апеляційні скарги прокурора без задоволення. Враховуючи наведене, вважали, що їх перебування під слідством і судом мало місце з моменту винесення 05.01.2012 року слідчим постанови про порушення кримінальної справи і до залишення без змін виправдувального вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.06.2018 ухвалою Львівського апеляційного суду від 22.09.2022 року, тобто 10 років та 8 місяців. За весь період перебування під щодо них було вчинено наступні дії: 05.01.2012 року порушена кримінальна справа стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України; 06.01.2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 затримано в порядку ст. 115 КПК України за вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України; 06.01.2012 року пред`явлено обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України; 06.01.2012 року обрано запобіжний захід - взяття під варту ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; 01.03.2012 року продовжено строк досудового слідства у кримінальній справі № 126-1232 до 4 місяців; 05.03.2012 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до 4 місяців; 27.03.2012 року порушена кримінальна справа стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України; 27.03.2012 року пред`явлено остаточне обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України; 28.03.2012 року пред`явлено остаточне обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України; накладено арешт на майно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно до постанови про накладення арешту на майно від 10.01.2012 року; пред`явлено цивільний позов АП ТзОВ «Рабмер-Україна» на суму 9 215 119, 61 грн у кримінальній справі, а також вчинено ряд інших процесуальних дій, внаслідок незаконного проведенням яких їм завдано значної матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до висновку №2-12/2023 експертного дослідження від 22.12.2023 року, проведеного за заявою ОСОБА_1 для подання до суду, у ОСОБА_1 наявні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню як особистості і виникли внаслідок розслідування кримінальної справи №1318/1252/2012 за обвинуваченням його у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст.222, ч.3 ст.358, ч.2 ст.366 КК України; при цьому, ситуація, що досліджується, є психотравмувальною для нього і такою, внаслідок якої ОСОБА_1 завдані психологічні страждання як основа правового поняття моральної шкоди; орієнтовно-рекомендований розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_1 психологічні страждання (моральну шкоду) становить 1098,9 мінімальних заробітних плат на момент винесення рішення судом. Відповідно до висновку №2-12/2023 від 12.12.2023 року експертного дослідження, проведеного за заявою ОСОБА_2 для подання до суду, у ОСОБА_2 наявні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок розслідування кримінальної справи №1318/1252/2012 за обвинуваченням його у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст.222, ч.3 ст.358, ч.2 ст.366 КК України; при цьому, ситуація, що досліджується, є психотравмувальною для ОСОБА_2 і такою, внаслідок якої йому завдано психологічні страждання як основа правового поняття моральної шкоди; орієнтовно-рекомендований розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_2 психологічні страждання (моральну шкоду) становить 1238,6 мінімальних заробітних плат на момент винесення рішення судом. Під час проведення зазначених експертних досліджень проаналізовано понад 20 000 документів з матеріалів кримінальної справи, письмові пояснення, характеризуючі документи, на підставі яких можна прийти до висновку, що під час проведення досудового слідства були порушені основоположні права людини, зокрема, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканість житла та право на мирне володіння майном. 
       Із покликанням на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.23 ЦК України та ст.1176 ЦК України, зазначали, що розмір завданої ОСОБА_1 матеріальної шкоди становить 2 745 300,30 грн, з яких: матеріальна шкода у розмірі неотриманої оплати за роботу в ООН в період з моменту затримання 06 січня 2012 року і до часу завершення продовженого строку дії перепустки ООН - вересень 2012 року (9 місяців) в розмірі 2 745 300,30 грн (базовий оклад 8 010,33 доларів США за міс х 9 місяців (час дії повноважень) = 72 092,97 доларів США , курс НБУ станом на 08.02.2024 року - 38,083 грн); матеріальна шкода у розмірі арештованих коштів по трьох рахунках ОСОБА_1 у АТ «Банк ТАВРИКА», на які за поданням слідчого судом накладено арешт, з врахуванням відсотків та інфляційних втрат з 13 лютого 2012 року (моменту арешту): сума арештованих коштів: 20,29 + 4 025,86 + 265 915,62 = 269 961,77 грн; сума відсотків за користування у розмірі облікової ставки НБУ - 468 152,45 грн; інфляційні втрати - 818 464,07 грн та 3% річних - 97 739,44 грн, а всього 1 654 649,65 грн; матеріальна шкода у вигляді вилученого особистого майна, частина якого не була повернута всупереч виправдувальному вироку, а саме Навігатор Asus-2600 сірого кольору, комісійна вартість якого на час звернення до суду сьогодні становить 580 грн за даними комісійних інтернет магазинів; сума, сплачена у зв`язку з наданням юридичної допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи - 39 400 грн.
Розмір матеріальної шкоди, заподіяної позивачу ОСОБА_2 складається з суми, сплаченої ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи - 15 000 грн.
Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої органами досудового розслідування та прокуратури - задоволено частково.
Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 900 000 грн, відшкодування витрат, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги, в розмірі 39 400 грн, 580 грн - вартості арештованого та неповернутого майна, а всього 939 980 (дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн.
Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 900 000 грн, відшкодування витрат, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги, в розмірі 15 000 грн, а всього 915 000 (дев`ятсот п`ятнадцять тисяч) грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Судовий збір компенсовано за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення суду оскаржила Львівська обласна прокуратура.
       Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року за № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 01.01.2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини така застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, при здійсненні розрахунку моральної шкоди за час перебування під слідством та судом необхідно застосовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір відшкодування моральної шкоди кожному позивачу за один місяць перебування під слідством та судом не може бути більшим ніж розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відтак, розмір відшкодування, стягнутий оскаржуваним рішенням в користь позивачів є таким, що не відповідає вимогам закону. Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивачі зазнали істотної моральної шкоди у вигляді психічних страждань, безперервного нервового стресу внаслідок перебування у стані невизначеності не відповідає матеріалам справи. Позивачами не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння їм моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою позивачами шкодою. При цьому, вважає, що надані позивачами висновки експерта, які як стверджують позивачі складено на підставі аналізу матеріалів кримінальної справи, не містять належного розрахунку розміру заданої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шкоди. Крім того, зазначені висновки не можуть вважатися належним доказом у справі, оскільки експертне дослідження проведено за заявами позивачів без попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, такі не містять інформації щодо предмета доказування, а тому не можуть братися судом до уваги. 
Враховуючи наведене, вважає, що визначена судом першої інстанції сума моральної шкоди належними чином не підтверджена та суперечить нормам закону та правовій позиції Верховного Суду. Що стосується стягнутої оскаржуваним рішенням матеріальної шкоди зазначає, що позивачами не надано належних доказів понесення ними таких витрат під час перебування під слідством та судом. Стягуючи в користь позивачів витрати, понесені у зв`язку з наданням їм юридичної допомоги, суд першої інстанції не врахував, що розмір таких є явно завищеним, неспівмірним зі складністю справи, витраченим часом, обсягом наданих послуг та виконаних робіт. Виходячи з положень закону, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш, ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави.
Оцінюючи вищенаведені доводи зазначає, що за відсутності обґрунтування позивачами, без долучення належних доказів на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, заявлений розмір позовних вимог не підлягає задоволенню.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Рішення суду оскаржив представник  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .
       Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку в частині визначення періоду перебування позивачів під слідством та судом. При цьому, вважає, що постанова Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 750/5383/22, на яку посилався суд в оскаржуваному рішенні, не є релевантною практикою у спірних правовідносинах, бо кримінальна справа щодо позивачів розслідувалась слідством та розглядалась судом за правилами КПК України у редакції 1960 року. Так, 10 років та 8 місяців перебування під слідством визначено позивачами з моменту винесення 05.01.2012 року слідчим постанови про порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , пред`явленння 06.01.2012 року їм обвинувачення за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України і до моменту набрання законної сили виправдувальним вироком 22.09.2022 року (залишення без змін виправдувального вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.06.2018 року апеляційним судом). Релевантною судовою практикою у даних правовідносинах є постанова Верховного Суду від 6 липня 2022 року у справі № 947/7449/20-ц, згідно якої важливим при обчисленні розміру відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним кримінальним переслідуванням, є початок строку перебування особи під слідством і судом та його закінчення, який починається з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. 06.01.2012 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було затримано в порядку ст. 115 КПК України та обрано їм запобіжний захід - взяття під варту. При цьому, остаточне рішення у кримінальній справи № 126-1232, ухвалене Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 07.06.2018 року, набрало законної сили 22.09.2022 року, а відтак з час пред`явлення обвинувачення до набрання зазначеним виправдувальним вироком законної сили, позивачі вважаються такими, що перебували під судом та слідством а відтак мають право на відшкодування завданої їм у цей період шкоди.
Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди зазначає, що позивачі довели належними і допустимим доказами (матеріалами кримінальної справи та висновками експертного дослідження Бюро психологічних досліджень) глибину моральних страждань, погіршання здоров`я, зміни нормального способу життєдіяльності, які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з протиправними діями, що передбачає можливість призначити суму відшкодування у більшому розмірі. Суд першої інстанції не врахував кількість та об`єм процесуальних дій, які мали місце по відношенню до позивачів і їх сім`ї, тривалість порушення права власності на вилучене майно, тривалість арештів на рухоме і нерухоме майно, втрату арештованих грошових коштів на рахунках у банку через їх ліквідацію в період неможливості скасування арештів (розгляду справи в суді), а також тривале перебування позивачів під вартою в СІЗО. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач ОСОБА_1 був затриманий з порушенням привілеїв і гарантій для осіб, які користуються дипломатичним імунітетом, він втратив високооплачувану роботу в ООН, його дипламатичний паспорт та засоби для роботи (ноутбук) слідчий вилучив. Суд першої інстанції не навів мотивів оцінки і відхилення висновку №2-12/2023 експертного дослідження Бюро психологічних досліджень за заявою ОСОБА_1 від 22.12.2023 року та висновку №1-12/2023 експертного дослідження Бюро психологічнихдосліджень за заявою ОСОБА_2 від 22.12.2023 року. При цьому, помилковим при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди є посилання суду першої інстанції на введення в Україні згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 воєнного стану. Суд першої інстанції необґрунтовано погодився з доводами представників відповідачів у тій частині, що визначений позивачами у позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог розмір моральної шкоди є вочевидь завищеним та таким, що не узгоджується з вимогами розумності, виваженості і справедливості, в той час як тривалість у понад 10 років незаконного перебування під слідством та судом невинних осіб, що не узгоджується з вимогами розумності, виваженості і справедливості, судом не оцінена.
Відмовляючи у стягненні шкоди у вигляді неотриманої оплати за роботу в ООН у розмірі 26129376 грн, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні навів взаємовиключні мотиви, оскільки зазначив, що ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями та неотриманням ним заробітної плати в розмірі 26 129 376 грн за роботу в ООН, при цьому послався на те, що матеріали справи не містять відомостей про виконання щодо позивача передбаченого ст.11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» обов`язку роз`яснення порядку поновлення його порушених прав та встановленого пунктами 6, 11, 12 Положення порядку повідомлення про звернення за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав і що саме суд, який виніс виправдувальний вирок, визначає розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив унаслідок незаконних дій та які підлягають стягненню на його користь. За таких обставин вважає, що суд першої інстанції мав би належно оцінити докази, надані позивачем і вирішити вимоги по суті або вказати на їх передчасність у випадку встановлення відсутності відомостей про виконання щодо позивача передбаченого ст.11 Закону обов`язку роз`яснення порядку поновлення його порушених прав та встановленого пунктами 6, 11, 12 Положення порядку повідомлення про звернення за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав, не вирішуючи це питання взаємовиключним висновком. Таким чином, вважає, що вимога позивача ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, до складу якої включено розмір неотриманої оплати за роботу в ООН з моменту затримання 06 січня 2012 року підлягає задоволенню. Зазначає, що робота ОСОБА_1 в ООН була пов`язана з проектом Стратегічної програми дій басейну ОСОБА_4 щодо зменшення забруднення стійкими токсичними речовинами (ID проекту GEF 2544), інформація про який є загальновідома та знаходиться у відкритому для усіх доступі, зокрема за посиланням https://www.thegef.org/projects-operations/projects/2544. Завершення впровадження проекту планувалось у вересні 2011 року, однак остаточно такий було завершено 12 листопада 2015 року. Повноваження ОСОБА_1 в ООН неодноразово продовжувались в період роботи над проектом Стратегічної програми дій басейну Дніпра щодо зменшення забруднення стійкими токсичними речовинами (ID проекту GEF 2544), який був закритий 12 листопада 2015 року. Тобто, до цієї дати ОСОБА_1 у випадку відсутності кримінальної справи і не перебування під судом, продовжував би свою роботу та отримував би базовий оклад у розмірі 8 010,33 дол.США/за міс з моменту взяття під варту 06 січня 2012 року і фактично до часу завершення вказаного проекту (ID проекту GEF 2544) - 12 листопада 2015 року (82 місяці), що з розрахунку умов працівника з найвищим статусом в ООН (саме такий був у ОСОБА_1 ) і його базового окладу в розмірі 8 010,33 дол.США/за міс х 82 місяці становить 656 847,06 дол. США, що по курсу НБУ станом на 22.04.2024 року (39,78 грн) становить 26 129 376 грн. Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі арештованих коштів по трьох рахунках з врахуванням відсотків та інфляційних втрат зазначає, що розмір матеріальної шкоди від арештованих і не повернутих коштів з банківських вкладів (20,29 + 4 025,86 + 265 915,62 = 269 961,77 грн.) доведений і такий перевищує розмір, який відшкодовує фонд гарантування вкладів фізичних. Можливість повернути банківський вклад втрачена згідно закону України через ліквідацію банку в період дії арешту коштів в кримінальній справі. При цьому, ОСОБА_1 не може звернутися до суду, який ухвалив виправдувальний вирок, з вимогою про скасування арешту коштів, які розміщені на рахунках АТ «Банк Таврика», оскільки ні банку, ні рахунків, ні коштів вже не має. Так, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що державна реєстрація юридичної особи АТ «Банк Таврика» припинена з 28.11.2018 року, тобто усі можливі процедури пов`язані з питання повернення вкладів відсутні і завершені саме в період дії арештів в кримінальній справі, що унеможливлює повернення коштів.
Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити повністю, стягнути з відповідача в користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 27824005,65 грн, моральної в розмірі 1098,9 МЗІ (мінімальних заробітних плат на момент винесення рішення судом), що станом на 22.03.2024 року становить 8 791 200 грн, за рахунок Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку в його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України; стягнути з відповідача в користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 15 000 грн, моральної шкоди в розмірі 1238,6 МЗП (мінімальних заробітних плат на момент винесення рішення судом), що станом на 08.03.2024 року становить 9 908 800 грн, за рахунок Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.
Рішення суду оскаржило Головне управління Національної поліції у Львівській області.
       Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення на користь позивачів моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував, що позивачами не надано належних та достатніх доказів на підтвердження заподіяння їм моральних страждань, які полягають в необхідності залучення додаткових зусиль для відновлення свого психологічного стану та відновлення стосунків з оточуючими людьми. При цьому, надані позивачами висновки експертних досліджень не є належними доказами завдання їм моральної шкоди та її розміру, розрахунок грошової компенсації якої є лише науково-практичною рекомендацією для визначення характеру і ступеня моральних страждань. Зазначене експертне дослідження не є експертизою у розумінні положень ЦПК України, оскільки судом така експертиза не призначалася. Надані експертні дослідження лише формально відображають зміст і перелік документів, які були надані для ознайомлення, та жодним чином не наводять конкретних обставин і змін, які вважались б завданою моральною шкодою. При цьому, визначена експертом сума моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визначеної у розмірі 8 791 200, 00 грн та 9 908 800, 00 грн є неспівмірною, недоведеною і необгрунтованою, спрямованою на збагачення сторін за рахунок коштів Державного бюджету. Як вбачається з позовної заяви позивачі обраховують термін перебування під слідством з моменту винесення слідчим постанови про порушення кримінальної справи, однак судова практика неодноразово вказувала на те, що такий обрахунок розпочинається з моменту вручення особі підозри. У деліктних правовідносинах обов`язок довести протиправні дії, внаслідок яких особі було завдано моральних страждань покладається на позивача. Вважає, що позивачами не виконано зазначеного обов`язку, не доведено належними доказами заподіяння їм моральної та матеріальної шкоди, що свідчить про відсутність підстав для стягнення такої. При цьому, сам лише факт перебування під досудовим розслідуванням виключає наявність підстав для стягнення моральної шкоди. Також наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Таким чином позивачами не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння їм моральних страждань, причинно- наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою моральною шкодою
Просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
       У засіданні суду апеляційної інстанції прокурор Кульчицький Є.Г. та представник Головного управління Національної поліції у Львівській області – Гій А.А. подані Львівською обласною прокуратурою та Головним управлінням Національної поліції у Львівській області скарги підтримали з підстав, наведених у них, просили скарги задоволити, проти скарги представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заперечили.
       Представники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 подану ними скаргу підтримали, проти скарг Львівської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції у Львівській області заперечили.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги Львівської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції у Львівській області не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає до задоволення частково з наступних мотивів. 
       Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
       Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
       Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування. Підстави виникнення права на відшкодування шкоди фізичній особі пов`язуються з незаконними діями посадових осіб незалежно від їх вини. Такими підставами є незаконне засудження, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, незаконне застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконне затримання, незаконне накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
       Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
       Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
       Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
       Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
       Відповідно до ст. 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.
       Згідно ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до   положень ч.1 цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян . У випадках, передбачених ч.1 ст.1 цього Закону завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно   від   вини посадових   осіб   органів,   що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
       Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
       Згідно п.п. 1, 2, 4, 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертається): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.
       Згідно положень ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. 
       Майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина. Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина про відшкодування шкоди.
       Вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. У разі пошкодження майна завдана шкода відшкодовується повністю.
       Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
       Статтею 4 Закону також передбачено, що відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, що не суперечить приписам ст. 1167 та ст. 1172 ЦК України, та повинна бути застосована судом при вирішенні даної справи.
       Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом.
       Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року (справа №686/23731/15-ц), законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.        
       Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
       Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).
       Судом встановлено, що 22.01.2010 року старшим слідчим в ОВС СУ ГУ МВС України у Львівській області Покидько В.М. порушено кримінальну справу № 126-1232 за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, по факту вчинення службовими особами Австрійського підприємства у формі ТзОВ «Рабмер-Україна» розтрати майна даного підприємства. 
Постановами старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України у Львівській області Покидько В.М. про порушення кримінальної справи, прийняття кримінальної справи до свого провадження та об`єднання кримінальних справ від 05.01.2012 року, порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за ознаками складів злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, зокрема за привласнення майна АП ТзОВ «Рабмер-Україна» та службове підроблення. 
Постановами старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України у Львівській області Покидько В.М. про притягнення як обвинуваченого від 06.01.2012 року, притягнуто ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як обвинувачених і пред`явлено їм обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191 і ч.2 ст.366 КК України, про що їм оголошено. 
06.01.2012 року слідчим затримано Рущака В.К. і ОСОБА_1 в порядку ст.115 КПК України (в редакції КПК 1960 року) за підозрою у вчиненні зазначених злочинів. 
Постановами судді Галицького районного суду м.Львова від 06.01.2012 року обрано ОСОБА_2 і ОСОБА_1 запобіжні заходи у виді взяття під варту, які ухвалами апеляційного суду Львівської області від 13.01.2012 року залишено без змін. 
01.03.2012 першим заступником прокурора Львівської області Гуралем В.Д. продовжено строк досудового слідства у зазначеній кримінальній справі до 4 (чотирьох) місяців. 
Постановами судді Галицького районного суду м. Львова від 05.03.2012 року продовжено обвинуваченим ОСОБА_2 і ОСОБА_1 строк тримання під вартою до 4 (чотирьох) місяців, які ухвалами апеляційного суду Львівської області від 15.03.2012 року залишено без змін.
27.03.2012 року старшим слідчим в ОВС СУ ГУ МВС України у Львівській області Покидько В.М. порушено кримінальну справу стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України і цього ж дня пред`явлено ОСОБА_1 , а 28.03.2012 року - ОСОБА_2 остаточне обвинувачення у вчиненні даних злочинів. 
У ході досудового розслідування зазначеної кримінальної справи було вчинено ряд слідчих дій, зокрема: проведення обшуків та виїмок, допити обвинувачених та свідків, проведення експертиз, визнання предметів речовими доказами, накладення арештів на кошти, рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , тощо, що підтверджується матеріалами кримінальної справи № 126-1232.
12.04.2012 року старшим слідчим в ОВС СУ ГУ МВС України у Львівській області Покидько В.М. складено обвинувальний висновок, який 13.04.2012 року затверджено заступником прокурора Львівської області Ліушем І.І. у кримінальній справі №126-1232 по обвинуваченню ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.222, ч.3 ст.358, ч.2 ст.366 КК України. 
13.04.2012 зазначену кримінальну справу скеровано для розгляду до Самбірського міськрайонного суду Львівської області. 
Постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.05.2012 про попередній судовий розгляд та про призначення справи до судового розгляду, підсудним ОСОБА_2 та ОСОБА_1 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд та звільнено їх з-під варти з залу суду. 
Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03.12.2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 визнано невинуватими та виправдано за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 358 КК України у зв`язку з недоведеність у вчиненні злочинів, а за ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 366 КК України - за відсутністю у їх діях складів злочинів. Також зазначеним вироком запобіжний захід відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 скасовано. 
Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03.06.2014 року вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03.12.2013 залишено без змін. 
       Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2015 року вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03.12.2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 03.06.2014 року відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. 
       У подальшому, з огляду на задоволення клопотань прокурора про відвід усіх суддів Самбірського міськрайонного суду Львівської області, апеляційним судом Львівської області визначено підсудність кримінальної справи №126-1232 за Сколівським районним судом Львівської області, яким задоволено клопотання обвинувачених про колегіальний розгляд зазначеної кримінальної справи відповідно до постанови попереднього судового засідання від 17.03.2017 року. Разом з тим, оскільки колегію суддів для розгляду кримінальної справи у Сколівському районному суді Львівської області утворити було неможливо, апеляційним судом Львівської області визначено підсудність кримінальної справи за Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області. 
       Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.06.2018 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 визнано невинуватими та виправдано у зв`язку з недоведеністю їх у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, за епізодом підроблення акту про виконання підрядних робіт від 27.06.2008 на суму 16 720 грн, а за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 222, ч. 3 ст.358, ч.2 ст.366 КК України за всіма іншими епізодами визнано невинуватими та виправдано за відсутністю в їхніх діях складів даних злочинів. 
       Окремою постановою від 07 червня 2018 року Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області встановлено наявність порушень, зокрема невиконання цивільним позивачем вимог постанови про витребування доказів, а також невиконання службовими особами Головного територіального управління юстиції у Львівській області процесуальних рішень суду про виконання доручення про міжнародну правову допомогу, що свідчить про явну неповагу до суду, підриває авторитет суду, а в його особі – держави. Також вказано про порушення законодавства під час затримання у 2012 році ОСОБА_1 , який працював в ООН та був посадовою особою ООН, володів дипломатичним паспортом та усім спектром дипломатичного імунітету від кримінального переслідування, передбаченого Міжнародною Конвенцією від 13 лютого 1946 року «Про привілеї і імунітети Об`єднаних націй» та Угодою між Урядом України та Організацією Об`єднаних Націй від 06.10.1992 року. Зазначеною постановою ці факти доведено до відома прокурора для відповідного реагування та вирішення питання про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності. 
       Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22.09.2022 року виправдувальний вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.06.2018 року та окрема постанова Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.06.2018 залишені без змін.
       Згідно висновку №2-12/2023 експертного дослідження Бюро психологічних досліджень за заявою ОСОБА_1 від 22.12.2023, у ОСОБА_1 наявні зміни в емоційному стані з індивідуально-психологічними проявами, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок розслідування кримінальної справи №1318/1252/2012 за обвинуваченням його у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.222, ч.3 ст.358, ч.2 ст.366 КК України. Ситуація, що досліджується, є психотравмувальною для ОСОБА_1 і такою, внаслідок якої йому завдано психологічні страждання як основа правового поняття моральної шкоди. Орієнтовно-рекомендований розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_1 психологічні страждання (моральну шкоду) становить 1098,9 МЗП (мінімальних заробітних плат на момент винесення рішення судом). 
       Відповідно до висновку №1-12/2023 експертного дослідження Бюро психологічних досліджень за заявою ОСОБА_2 від 22.12.2023 року, у ОСОБА_2 наявні зміни в емоційному стані з індивідуально-психологічними проявами, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок розслідування кримінальної справи №1318/1252/2012 за обвинуваченням його у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.222, ч.3 ст.358, ч.2 ст.366 КК України. Ситуація, що досліджується, є психотравмувальною для ОСОБА_1 і такою, внаслідок якої йому завдано психологічні страждання як основа правового поняття моральної шкоди. Орієнтовно-рекомендований розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_1 психологічні страждання (моральну шкоду) становить 1238,6 МЗП (мінімальних заробітних плат на момент винесення рішення судом). 
       Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та стягуючи на користь позивачів з держави України в особі Державної казначейської служби України по 900 000 грн на відшкодування моральної шкоди, районний суд  виходив з того,що позивачі мають право на таке відшкодування, оскільки щодо них набрав законної сили виправдувальний вирок у кримінальному провадженні. При цьому, під час незаконного перебування під слідством та судом, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазнали моральних страждань, які підлягають відшкодуванню відповідно до положень Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», виходячи з мінімального розміру заробітної плати, встановленої державою на час розгляду справи з розрахунку перебування позивачів 110 місяців під слідством та судом. 
       З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися, виходячи з наступного.
       Так, згідно з п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
       Відповідно до ч. 1 ст. 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Згідно з ч.4. 1-4 ст. 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.
       У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року  у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.
       Відтак, особа перебуває під слідством чи судом з часу затримання та повідомлення про підозру та до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням.
       Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.
       При цьому, встановлення правильного періоду перебування особи під слідством і судом впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено, але суд може його збільшити з урахуванням конкретних обставин справи.
       Визначаючи строк перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під судом і слідством, суд першої інстанції вважав, що такий слід рахувати, починаючи з 06.01.2012 року (повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень) по 03.06.2014 року (постановлення ухвали Львівського апеляційного суду про залишення без змін виправдувального вироку), що становить 29 місяців, та з 17.12.2015 року (кримінальну справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції) до 22.09.2022 року (постановлення ухвали Львівського апеляційного суду про залишення без змін виправдувального вироку), що становить 81 місяць, а разом період їх перебування під кримінальним переслідуванням становить 110 місяців.
       Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що у період з 03.06.2014 року (постановлення Львівським апеляційним судом ухвали про залишення виправдувального вироку без змін) до постановлення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвали від 17.12.2015 року про скасування вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03.12.2013 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 03.06.2014 року відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, судовий процес з розгляду кримінальної справи продовжувався, при цьому позивачі зберігали статус обвинувачених та були наділені відповідними правами та процесуальними обов`язками до часу набрання остаточним виправдувальним вироком у справі законної сили – 22.09.2022 року. 
       Отже, незаконне кримінальне переслідування позивачів, що завдало їм моральної шкоди, яка підлягає компенсації за рахунок держави, тривало з 06.01.2012 року до набрання виправдувальним вироком законної сили - 22.09.2022 року, тобто 128 місяців.
       Розмір мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення судом, відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з 01 квітня 2024 року становить 8 000 грн.
       Враховуючи, що гарантована законом сума відшкодування моральної шкоди становить один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а розмір мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення судом відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01 квітня 2024 року становить 8 000 грн, розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача в користь позивачів становить по 1 024 000 грн з розрахунку 8000 грн - мінімальна заробітна плата ? 128 - кількість місяців перебування під слідством та судом, що є мінімальним розміром відшкодування відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та при цьому, на думку колегії суддів, відповідає вимогам розумності, справедливості, є достатнім для розумного задоволення потреб потерпілих осіб та не призводить до їх збагачення. 
       Звертаючись до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилалися, зокрема, на понесення ними витрат на юридичну допомогу під час досудового розслідування та судового розгляду справи, на підтвердження чого надали витяг з договору №б/н про надання правової допомоги від 04.09.2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «А.З.Партнери», витяг з договору №2/12-16 про надання правової допомоги від 27.01.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «А.З.Партнери», витяг з договору про надання правової допомоги від 23.03.2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «А.З.Партнери», ордери, видані на підставі договорів про надання правової допомоги, та квитанції, згідно яких позивачем ОСОБА_2 сплачено 15 000 грн, а позивачем ОСОБА_1 - 39 400 грн витрат на правничу допомогу. 
       Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з розміром витрат на правничу допомогу, стягнутих судом в користь позивачів оскаржуваним рішенням, оскільки розмір таких обґрунтований позивачами з врахуванням вимог ст. 137 ЦПК України належними доказами, є співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та часом, витраченим на їх виконання. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадках, наведених в статті 1 цього Закону, громадянинові відшкодовуються крім моральної шкоди також кошти, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.
       Обґрунтовуючи позов в частині відшкодування матеріальної шкоди у вигляді неотриманої оплати за роботу в ООН розмірі 26 129 376 грн, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що ним з часу затримання 06.01.2012 року було неотримано плату за роботу в ООН, пов`язану з проектом Стратегічної програми дій басейну Дніпра щодо зменшення забруднення стійкими токсичними речовинами (ID проекту GEF 2544), інформація про який є загальновідома та є у відкритому для усіх доступі, зокрема за посиланням https://www.thegef.org/projects-operations/projects/2544. При цьому зазначав, що у випадку відсутності кримінальної справи і не перебування його під судом, продовжував би роботу та отримував би базовий оклад 8 010,33 доларів США на місяць, починаючи з часу його взяття під варту 06.01.2012 року і до закінчення реалізації цього проекту (ID проекту GEF 2544) - 12 листопада 2015 року (82 місяці), що з розрахунку умов працівника з найвищим статусом в ООН мало би становити 8 010,33 доларів США х 82 місяці = 656 847,06 доларів США , що по курсу НБУ станом на 22.04.2024 року (39,78 грн) становить 26 129 376 грн.
       Так, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було запропоновано строковий договір в Управлінні Об`єднаних Націй з обслуговування проєктів на посаді головного технічного радника з офіційним місце роботи в Україні (Київ). При цьому, у листі про його призначення зазначено, що нарахована заробітна плата становитиме 575 746 гривень брутто на рік, що після оцінки персоналу ООН дає приблизну чисту заробітну плату 424 115 гривень на рік, яка може підвищуватися, якщо це застосовується, та за умови задовільної роботи відповідно до графіка підвищення для цієї категорії та встановленого рівня і Положеннях про персонал і Правилах про персонал. Дата набрання чинності договору 15 вересня 2009 року. У п.3 зазначеного листа «Термін перебування на посаді» зазначено, що це призначення запропоновано терміном на 1 рік з дати набрання призначенням сили. Термін його дії закінчується без попереднього повідомлення – 14 вересня 2010 року. 
       Відтак, матеріалами справи встановлено, що позивачу ОСОБА_1 було запропоновано укласти договір з ООН на період з 15.09.2009 до 14.09.2010 року, тобто ще до порушення слідчим кримінальної справи, при цьому інформація щодо продовження строку дії такого у матеріалах справи відсутня.
       З урахуванням наведеного, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді неотриманої оплати за роботу в ООН у розмірі 26 129 376 грн, суд першої інстанції правильно виходив з відсутності у матеріалах справи строкового договору, щодо укладення якого зазначено у наведеному вище листі ООН, а також з недоведеності, що такий строковий договір у випадку його укладення був чинним на час перебування ОСОБА_1 під слідством і судом. При цьому, продовження строку дії перепустка ООН №164952, виданої ОСОБА_1 , до 14.09.2012 року та продовження строку реалізації проекту Стратегічної програми дій басейну Дніпра щодо зменшення забруднення стійкими токсичними речовинами до 12 листопада 2015 року не свідчать про втрату ним заробітку, який підлягає відшкодуванню внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду. 
       Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальної шкоди у вигляді вилученого та неповернутого навігатора Asus-2600, а також стягнення 1 654 649,65 грн матеріальної шкоди у розмірі арештованих коштів по трьох рахунках у АТ «Банк Таврика» з врахуванням відсотків та інфляційних, колегія суддів враховує наступне.
       Так, постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України у Львівській області Покидько В.М. від 10.01.2012 року накладено арешт на все майно ОСОБА_1 .
       Згідно протоколу накладення арешту на майно від 07.03.2012 року старшого слідчого групи СУ ГУМВС України у Львівській області Нос І.М. на підставі постанови про накладення арешту на майно від 10.01.2012 року в присутності понятих, накладено арешт на майно ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , зокрема у п.27 зазначено щодо накладення арешту на навігатор «Asus» - R-600 сірого кольору. 
       Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.06.2018 вирішено питання щодо скасування арешту, накладеного постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України у Львівській області Покидько В.М. від 10.01.2012 року, а також питання щодо речових доказів та зазначено, що навігатор «Asus» - R-600 сірого кольору підлягає поверненню ОСОБА_1 . 
       Встановлено, що ОСОБА_1 було повернуто все вилучене у нього майно, крім навігатор «Asus» - R-600 сірого кольору, що підтверджується складеною ним розпискою від 22.05.2023 року. 
       Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що зазначене майно не повернуто позивачу та не відшкодовано його вартість, у зв`язку з чим суд підставно задоволив позов в цій частині. 
       Крім того, постановою судді Галицького районного суду м.Львова від 13.02.2012 задоволено подання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України у Львівській області Покидько В.М., накладено арешт на кошти та інші цінності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які знаходяться у ПАТ «Банк Таврика» (МФО 300788).
       Разом з тим, вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.06.2018 року питання про скасування арешту на грошові кошти, накладеного постановою судді Галицького районного суду м.Львова від 13.02.2012 року, не вирішено. 
       При цьому, ні з заявою про скасування арешту коштів, розміщених на рахунках АТ «Банк Таврика», ні з заявою про отримання вкладів у банку, який 28.11.2018 року ліквідовано, ОСОБА_1 не звертався.
       Таким чином, відмовляючи у задоволенні зазначених позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив з відсутності причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури та неотриманням ОСОБА_1 грошових коштів, на які накладено арешт, та які неповернуті йому у зв`язку з ліквідацією банківської установи.
Однак, враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для збільшення періоду, за який підлягає стягненню моральна шкода до 128 місяців, рішення суду в частині розміру моральної шкоди слід змінити, стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1 024 000 грн моральної шкоди, в решті рішення суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Львівської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволити частково.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 серпня 2024 року в частині розміру моральної шкоди змінити.
Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 1 024 000 грн 00 коп. (один мільйон двадцять чотири тисячі гривень 00 копійок) моральної шкоди.
Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України в користь ОСОБА_2 1 024 000 грн 00 коп. (один мільйон двадцять чотири тисячі гривень 00 копійок) моральної шкоди.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складено 20 червня 2025 року.

Головуючий:                Н.П. Крайник 

Судді                Я.А. Левик

               М.М. Шандра