ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року	Львів	Справа № 380/16555/24 пров. № А/857/32736/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                      Качмара В.Я., Судової-Хомюк Н.М., 
                                                                                                                                   
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції                                                            Чаплик І.Д., 
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Львів,
дата складення повного тексту рішення                               07 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги, просив:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ) щодо відмови у зарахуванні позивачу до страхового стажу та пільгового (підземного) страхового стажу за Списком №1 періоду роботи з 01.01.2021 по 18.04.2022 у відокремленому підрозділі “Шахта “Великомостівська” Державного підприємства “Львіввугілля” та відмови у перерахунку пенсії відповідно до абзацу 8 частини 2 статті 33 Закону “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, статті 8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці”;
зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу та пільгового (підземного) страхового стажу за Списком №1 періоду роботи з 01.01.2021 по 18.04.2022 у відокремленому підрозділі “Шахта “Великомостівська” Державного підприємства “Львіввугілля” та зарахувати заробіток за вказаний період;
зобов`язати ГУ ПФУ здійснити ОСОБА_1 з 23.02.2023 (дата призначення пенсії) перерахунок і виплату призначеної пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, згідно абзацу 8 частини 2 статті 33 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з врахуванням раніше виплаченої пенсії та статті 8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці”.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.11.2024 у справі №380/16555/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позов було задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу та пільгового стажу (стажу на підземним роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1) періоду роботи з 01.01.2021 по 18.04.2022 на відокремленому підрозділі “Шахта “Великомостівська” Державного підприємства “Львіввугілля” та відмови у перерахунку та виплати пенсії відповідно до абзацу 8 частини 2 статті 33 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, статті 8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці”.
Зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок з 23.02.2023 пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за віком відповідно до абзацу 8 частини 2 статті 33 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, статті 8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці”, зарахувавши до загального та пільгового страхового стажу (стажу на підземним роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1) період роботи з 01.01.2021 по 18.04.2022 на відокремленому підрозділі “Шахта “Великомостівська” Державного підприємства “Львіввугілля”.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків не є підставою для позбавлення права позивача на зарахування спірного періоду до страхового стажу, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а наявність заборгованості підприємства щодо їх сплати не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу спірного періоду роботи позивача.
Разом із тим, розрахунок страхового стажу та призначення пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Тому суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання ГУ ПФУ повторно розглянути заяву позивача про перерахунок з 23.02.2023 пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за віком відповідно до абзацу 8 частини 2 статті 33 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, при цьому зарахувавши до загального та пільгового страхового стажу (стажу на підземним роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1) період роботи з 01.01.2021 по 18.04.2022 на відокремленому підрозділі “Шахта “Великомостівська” Державного підприємства “Львіввугілля”.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація про сплату страхових внесків, відповідно спірний період роботи не може бути врахований до страхового стажу позивача. Вважає, що суд першої інстанції не врахував зазначене при прийнятті свого рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію по інвалідності, як особа з інвалідністю ІІІ групи внаслідок професійного захворювання, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Як слідує з трудової книжки позивача, ОСОБА_1 :
- 01.09.2001 – зарахований на навчання в ПТУ №55 м. Червонограда за професією “електрослюсар підземний, електрозварник ручного зварювання”;
- 10.08.2004 – прийнятий учнем електрослюсаря з повним підземним днем в шахті на час проходження виробничої практики;
- 11.01.2005 – звільнений з роботи у зв`язку із закінченням практики;
- 17.01.2005 – відрахований із ПТУ у зв`язку із закінченням навчання;
- 15.02.2005 – прийнятий підземним електрослюсарем третього розряду з повним робочим днем під землею до Шахти “Бендюзька” ДП “Львіввугілля”;
- 28.02.2006 – звільнений з роботи у зв`язку з змінами в організації виробництва і праці;
- 21.03.2006 – прийнятий на роботу електрослюсарем 4-го розряду з повним робочим днем в шахті “Візейська”;
- 02.01.2007 – переведений електрослюсарем 5-го розряду з повним підземним робочим днем;
- 11.10.2010 – звільнений у зв`язку із скороченням штатів;
- 09.11.2010 – прийнятий електрослюсарем підземним 4-го розряду з повним робочим днем під землею;
- 18.04.2022 – звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, за п. 2 ст. 40 КЗПП України.
Згідно з довідкою про підтвердження наявного стажу роботи за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 22.03.2023 №1.145.11 позивач працював повний робочий день у ВП “Шахта “Великомостівська” ДП “Львіввугілля” і за період з 09.11.2020 по 02.08.2016 та з 03.08.2016 по 18.04.2022 виконував підземні гірничі роботи в шахті за професією електрослюсар підземний дільниці з монтажу, демонтажу гірничого обладнання як працівник, зайнятий на підземних роботах повний робочий день.
При призначенні пенсії до страхового стажу позивача було зараховано такі періоди: навчання з 01.09.2001 по 31.12.2003; з 10.08.2004 по 11.01.2005; з 15.02.2005 по 28.02.2006; з 21.03.2006 по 11.10.2010; з 09.11.2010 по 31.07.2016; з 01.08.2016 по 30.08.2016 та з 01.09.2016 по 31.12.2020.
20.05.2024 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою, у якій просив провести перерахунок його пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до абзацу 8 частини 2 статті 33 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, статті 8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці”.
Листом від 04.06.2024 ГУ ПФУ повідомило позивача, що його страховий стаж обчислений по 31.12.2020 та становить 18 років 08 місяців 05 днів, з них 15 років 00 місяців 00 днів пільгового (підземного) стажу за списком № 1. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, а саме зараховано 22 роки 05 місяців 05 днів. Розмір пенсії по інвалідності з 01.03.2024 становить 9804,79 грн (9804,79 грн - середньомісячний заробіток х 80 % х 50 % + 300 грн на двох утриманців + 100 грн надбавка на індексації з 01.03.2024). Розмір пенсії по інвалідності, призначений відповідно до частини 1 статті 33 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у розмірі 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої з урахуванням положень абзацу З частини 1 статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та статті 8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці”. При призначенні пенсії період роботи позивача з 01.01.2021 по 18.04.2022 не зараховано до страхового та до пільгового (підземного) стажу за Списком №1 для обчислення пенсії з 23.02.2023, оскільки згідно з “Індивідуальними відомостями про застраховану особу” Форми ОК-5 ОСОБА_1 за вказаний період були відсутні відомості про сплату страхових внесків ВП “Шахта “Великомостівська” ДП “Львіввугілля”.
Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV).
Як визначено частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять, зокрема від роботодавців та застрахованих осіб (абзаци другий, четвертий, п`ятий частини першої статті 21 Закону № 1058-IV).
Як визначено у частині першій статті 1 Закону № 1058-IV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено статтею 20 Закону № 1058-IV.
Так, абзацом 1 частини 1 статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Відповідно до частини 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Згідно з частиною 10 статті 20 Закону № 1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Нормами статті 106 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Аналіз наведених приписів законодавства свідчить про те, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Однак, застраховані особи без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на призначення (перерахунок) пенсії.
Несплата страхових внесків призвела до порушення принципу рівності особи перед законом.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене роботодавцями, оскільки згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.
Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність відмови ГУ ПФУ щодо зарахування до страхового стажу спірного періоду роботи позивача та зобов`язання такий зарахувати.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог відповідачем під сумнів не ставляться, а позивачем відповідної апеляційної скарги не подано. Отже у зазначеній частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року у справі №380/16555/24 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк