КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
12 червня2025 року                                                                                   м. Київ
 
Унікальний номер справи № 760/16365/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5234/2025
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  головуючого - Левенця Б.Б.,
  суддів - Саліхова В.В., Фінагеєва В.О.,
  за участю секретаря судового засідання - Марченко М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Ішуніної Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова Андрія Валерійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт», ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курасова Олена Василівна, про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна та скасування державної реєстрації нерухомого майна, -
 
в с т а н о в и в :
 
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив: визнати недійсним правочин, укладений за результатами прилюдних торгів, які проводились ДП «Сетам» з реалізації лоту № 492932 (трикімнатна квартира, загальною площею 118,80 кв. м, житловою площею - 65,50 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), які оформлені протоколом № 576871 проведення електронного аукціону (торгів); скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_3 нерухомого майна у вигляді трикімнатної квартири, загальною площею 118,80 кв. м, житловою площею - 65,50 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 48170384, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 65167272 від 18 жовтня 2022 року 15:21:11, приватний нотаріус Курасова О. В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ) (т. 1 а.с. 1-8, 53-63).
Свої вимоги мотивував тим, що 11 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ТОВ «Фірма «Домус» (директором якого є ОСОБА_1 ) був укладений кредитний договір № 111676540000, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі 175 000 дол. США.
Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23 квітня 2013 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1  та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 118,80 кв. м, житловою площею 65,50 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом його реалізації з прилюдних торгів.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року у справі № 760/3660/13-ц було замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Горизонт».
24 травня 2021 року приватним виконавцем Івановим А. В. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 квітня 2013 року у справі № 760/3660/13-ц.
26 вересня 2022 року в межах вказаного виконавчого провадження були проведені електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , переможцем яких став ОСОБА_4 , за результатами яких складено протокол проведення електронних торгів № 576871.
18 жовтня 2022 року приватним нотаріусом Курасовою О.В. видано ОСОБА_5 свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, на підставі якого за ним зареєстровано право власності на вищевказану квартиру.
Позивач вважав, що торги проведено незаконно та їхній результат підлягає анулюванню, оскільки спірна квартира використовується ним та його сім`єю як єдине житло, він є особою з інвалідністю 1-ї групи та потребує, окрім лікування, захисту його прав судом. Залишення його без квартири в такому стані не відповідає ні національному законодавству, ні Конвенції про права людини. Зазначав, що виконавець не взяв до уваги, що боржник є особою з інвалідністю та не надав йому можливість погасити заборгованість іншим чином, ніж шляхом незаконного позбавлення квартири.
Крім того, на момент проведення електронних торгів, у провадженні судді Солом`янського районного суду міста Києва перебувала справа за заявою позивача про перегляд заочного рішення від 23 квітня 2013 року, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, в межах якого проведено вищевказані електронні торги. Ухвалу про прийняття заяви про перегляд заочного рішення до розгляду було постановлено 05 вересня 2022 року. У зв`язку з чим, 23 вересня 2022 року, засобами електронної пошти, було направлено до приватного виконавця Іванова І.В. клопотання про зупинення виконавчого провадження, отримавши яке, він повинен був зупинити виконавче провадження та не вчиняти жодних дій до дня вирішення судом справи. Однак таких дій ним вчинено не було.
Також, на момент проведення торгів, позивачем оскаржувались безпосередньо договори іпотеки (справа № 760/21312/21), згідно з якими і відбулося стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру. Наявність вказаної справи свідчить про те, що виконавець не мав права вчиняти жодних виконавчих дій.
Окрім того, при проведенні прилюдних торгів приватним виконавцем не було дотримано положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який не дозволяв примусово звернути стягнення (відчужити без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду, якщо таке майно виступає в якості забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи.
Враховуючи вищевикладене, вважав, що електронні торги є незаконними та підлягають скасуванню, у зв`язку з чим, підлягає скасуванню і реєстрація права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 , тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив його задовольнити (т. 1 а.с. 1-8, 53-63).
10 березня 2023 року до суду надійшов відзив відповідача - ТОВ «ФК Горизонт», в якому представник заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у позові, оскільки ані позовна вимога про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, ані позовна вимога про скасування державної реєстрації нерухомого майна не відповідають належному способу захисту у цій справі. Зокрема, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за іншою особою, то належному способу захисту відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна.
Крім того, для визнання судом електронних торгів недійсними необхідними є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Водночас, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності зазначених обставин.
Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на порушення якого посилається позивач, втратив чинність.
Ухвалою суду від 05 вересня 2022 року лише прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 квітня 2013 року, однак на момент проведення прилюдних торгів, заочне рішення не було скасовано.
Закон України «Про виконавче провадження» та Порядок реалізації арештованого майна, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року не містять законодавчої заборони щодо примусової реалізації майна громадян з інвалідністю.
Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» визначений вичерпний перелік підстав для зупинення виконавчих дій, з якого вбачається, що оскарження позивачем договору іпотеки не є обов`язковою умовою для зупинення виконавчого провадження або прилюдних торгів. Враховуючи вищевикладене, просив відмовити в задоволенні позову (т. 1 а.с. 114-119).
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова А.В., ТОВ «Фінансова компанія Горизонт», ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курасова О.В. про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна та скасування державної реєстрації нерухомого майна відмовлено. Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 травня 2023 року у вигляді накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 118,8 кв. м, жилою площею 65,50 кв. м, реєстраційний номер нерухомого майна 2647273380000, скасовано (т. 2 а.с. 232-236).
Не погодившись з рішенням районного суду, 09 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т. 3 а.с. 1-6).
На обґрунтування скарги зазначав, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вказував, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. 
Вказував, що він є інвалідом 1-ї групи та потребує постійного догляду, лікування та окрім цього захисту його прав судом. Квартира, яка реалізована на підставі прилюдних торгів використовується позивачем та його сім`єю як єдине житло. 
На момент проведення електронних торгів, у провадженні судді Солом`янського районного суду міста Києва перебувала справа за заявою позивача про перегляд заочного рішення від 23 квітня 2013 року, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, в межах якого проведено вищевказані електронні торги. Ухвалу про прийняття заяви про перегляд заочного рішення до розгляду було постановлено 05 вересня 2022 року. У зв`язку з чим, 23 вересня 2022 року, засобами електронної пошти, було направлено до приватного виконавця Іванова І. В. клопотання про зупинення виконавчого провадження, отримавши яке, він повинен був зупинити виконавче провадження та не вчиняти жодних дій до дня вирішення судом справи. Однак таких дій ним вчинено не було. 
Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не проаналізовано на відповідність вимогам законодавства України правочин укладений за результатами проведення прилюдних торгів ДП «Сетам» з реалізації лоту № 492932 (трикімнатна квартира, загальною площею 118,80 кв.м., житловою площею 65,50 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ), які оформлені протоколом № 576871 проведення електронного аукціону (торгів). Вказане підтверджується аналізом рішення суду, в якому відсутні посилання на Закон України «Про іпотеку», Наказ Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.09.2016 «Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна». 
Згідно норм Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.
Відповідно до розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.
Також, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що прилюдні торгивідбулись в умовах діючого воєнного стану. Особливості реалізації арештованого майна під час умов воєнного стану регулює Наказ Міністерства юстиції України 
№ 2343/5 від 10.06.2022 «Деякі питання примусової реалізації арештованого майна у виконавчому провадженні в період воєнного стану».
Згідно до п. 5 Наказу Міністерства юстиції України 
№ 2343/5 від 10.06.2022 «Деякі питання примусової реалізації арештованого майна у виконавчому провадженні в період воєнного стану» поновлення електронних аукціонів з реалізації предмета іпотеки відбувається з урахуванням Закону України «Про іпотеку». У період воєнного стану та в тридцятиденний строк з дати його припинення або скасування, електронні аукціони з реалізації нерухомого майна, що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами не проводяться (крім випадків, визначених абзацом другим пункту 52 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку»). 
Таким чином, при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції не застосував норми законодавства, які підлягали застосуванню (т. 3 а.с. 1-6).
09 квітня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТОВ «ФК Горизонт» - Комаровського Д.В., в якому останній просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити  в повному обсязі (т. 3 а.с. 53-57).
 
З огляду на положення частини 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
У судовому засіданні представник ТОВ «ФК Горизонт» - Комаровський Д.В.,заперечував проти скарги і просив її відхилити. 
Інші особи до суду не прибули, були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. 
Позивач ОСОБА_1 про розгляд справи апеляційним судом 12 червня 2025 року був сповіщений 02 травня 2025 року повідомленням особисто, про що є відмітка працівників пошти про вручення адресату поштового відправлення суду, 22 квітня 2025 року і 10 червня 2025 року подав клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідач ДП «Сетам» був сповіщений повідомлення до Електронного кабінету в ЄСІТС 25 квітня 2025 року із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Повідомлення відповідачів приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова Андрія Валерійовича, ОСОБА_2 , кожному окремо, повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адрес місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курасова О.В. була сповіщена 01 травня 2025 року врученням повідомлення уповноваженій особі (т. 3 а.с. 24-35, 38-52).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
При цьому, суд апеляційної інстанції за клопотанням позивача ОСОБА_1 і  представника ТОВ «ФК Горизонт» - Комаровського Д.В. 24 квітня 2025 року відклав розгляд справи на 12 червня 2025 року, повторно сповістив усіх учасниік справи і забезпечив право учасників справи взяти участь у її розгляді (т. 3 а.с. 34-35, 38-41).
Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).
Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
 
З огляду на положення частини 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
 
Судом встановлено, що 23 квітня 2013 року Солом`янським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення у справі № 760/3660/13-ц, яким позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нерухоме майно - трикімнатну квартиру, загальною площею 118,80 кв. м, житловою площею - 65.50 кв. м., що належить Іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності гр. ОСОБА_1 , за рахунок якого задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» за кредитним договором №11167654000 (САП - кредитна лінія у валюті суб`єкту господарської діяльності) від 11 червня 2007 року, а саме: сума заборгованості за кредитом - 1 197 435,81 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 35 874,58 грн.; розмір   нарахованих   відсотків   за   кредитом - 722 353,48 грн.; розмір   пені   за   несвоєчасне   повернення відсотків - 69 870,63 грн., шляхом його реалізації на прилюдних торгах за ціною, яка буде визначена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» витрати по оплаті судового збору в сумі 3441 грн. На виконання набравшого законної сили рішення, видано виконавчий лист (т. 2 а.с. 96).
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 червня 2022 року, заяву ПАТ «Дельта Банк» задоволено, видано дублікат виконавчого листа № 2-1987/13 у цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2013 року. Поновлено пропущений строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-1987/13 у цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
            Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2024 року у справі № 760/3660/13-ц (провадження № 61-648ск24) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2022 року.
26 січня 2021 року ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва замінено стягувача - ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Горизонт» у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки (т. 2 а.с. 5-6).
24 травня 2021 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3, де боржником є ОСОБА_1 , стягувач: ТОВ «ФК «Горизонт», в межах якого цього ж дня було винесено постанову про арешт майна боржника (т. 2 а.с.9 зворот-10).
03 червня 2021 року приватним виконавцем проведено опис майна боржника - трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 23-24).
14 червня 2021 року постановою приватного виконавця призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (т. 2 а.с. 45).
17 червня 2021 року приватним виконавцем Івановим А. В. було подано до ДП «Сетам» заявку на реалізацію арештованого майна - трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення електронних торгів (т. 2 а.с. 67 зворот-68).
Зі змісту протоколу № 576871 від 26 вересня 2022 вбачається, що він сформований за результатами проведення електронного аукціону, реєстраційний номер лота: 492932; найменування майна: іпотека, трикімнатна квартира, загальною площею 65,50 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; ціна продажу: 2 281 160,00 грн; переможець аукціону ОСОБА_4 ; підстава визначення переможця: найвища цінова пропозиція (т. 2 а.с. 86).
07 жовтня 2022 року приватним виконавцем складено акт № НОМЕР_3/21-1 про реалізацію предмета іпотеки, а також винесено постанову про зняття арешту з такого майна (т. 2 а.с. 92-94).
Крім того, 07 жовтня 2022 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 (т. 2 а.с. 95).
18 жовтня 2022 року право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 497, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курасовою О. В. 18 жовтня 2022 року (т. 1 а.с. 22-23).
 
            Щодо висновків районного суду про обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права.
 
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (частина перша статті 388 ЦК України). Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина друга цієї статті у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Разом з цим, відповідно до частини другої статті 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
З урахуванням викладеного можна дійти висновку, що можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) зроблено висновок про те, що частина друга статті 388 ЦК України захищає права добросовісного набувача, який придбав майно, примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Тобто, на підставі частини другої статті 388 ЦК України майно не можна витребувати від добросовісного набувача тоді, коли воно було примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (провадження № 12-10гс21) зроблено висновок про те, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть. Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що суттєво як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, не можуть вважатися такими, що відповідають вимозі законності втручання у право мирного володіння майном.
У справі, яка переглядається, судом встановлено, що спірне нерухоме майно реалізоване на електронних торгах в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3з примусового виконання виконавчого листа № 760/3660/13-ц, виданого 20 травня 2021 року Солом`янським районним судом міста Києва, про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нерухоме майно - трикімнатну квартиру, загальною площею 118,80 кв. м, житловою площею - 65.50 кв. м., що належить Іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності гр. ОСОБА_1 , за рахунок якого задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» за кредитним договором №11167654000 (САП - кредитна лінія у валюті суб`єкту господарської діяльності) від 11 червня 2007 року, а саме: сума заборгованості за кредитом - 1 197 435,81 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 35 874,58 грн.; розмір   нарахованих   відсотків   за   кредитом - 722 353,48 грн.; розмір   пені   за   несвоєчасне   повернення відсотків - 69 870,63 грн., шляхом його реалізації на прилюдних торгах за ціною, яка буде визначена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна (т. 2 а.с. 96).
За таких обставин, оскільки спірне нерухоме майно було реалізоване відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку № 2831/5, тобто у порядку, встановленому для примусового виконання судового рішення, то висновок районного суду про відмову у задоволенні позову у зв`язку з обранням позивачем неналежного і неефективного способу захисту є передчасним, а відтак помилковим.
При цьому, суд першої інстанції не врахував, що вимогу про визнання недійсними електронних торгів суд може інтерпретувати як позов про визнання недійсним відповідного договору купівлі-продажу. Проте ця вимога лише за певних умов може бути ефективним способом захисту, наприклад, тоді, якщо позивачем і відповідачем є продавець і покупець за договором купівлі-продажу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21)).
            
Щодо позовних вимог про визнання недійсними електронних торгів
 
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення звертається саме на майно боржника.
За змістом статей 48, 56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів та складанні за результатами їх проведення акта про проведення торгів, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством.
Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (стаття 650 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12 (провадження № 14-624цс18) викладено правовий висновок про те, що правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.
Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем, відповідно, є переможець електронних торгів.
Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно, виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.
Відчуження майна на електронних торгах як угода купівлі-продажу є багатостороннім правочином, і під час подання позову про її оскарження такий позов подається до всіх сторін цього правочину, з якими є матеріально-правовий спір, і ці сторони мають бути залучені до участі у справі.
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18), постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 766/14579/16-ц.
Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів.
За правилами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 вказано, що правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто у вчиненні дій, спрямованих на виникнення в покупця зобов`язання зі сплати коштів за продане майно та передання права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.
Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба (приватний виконавець) та організатор електронних торгів.
Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.
Отже, відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).
Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17.
Процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги (близький за змістом підхід застосував Верховний Суд України у висновку, викладеному у постановах від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-174цс12 і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19)).
Вказане підтверджують приписи частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України. 
Так, у статті 650 ЦК України закріплено такий спосіб реалізації майна, як укладення договорів на біржах, аукціонах (торгах), конкурсах, та відсилає до інших нормативних актів, які мають встановлювати особливості укладення цих договорів. До цього зводиться і зміст припису частини четвертої статті 656 ЦК України, згідно з яким до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
За змістом частини другої статті 638 та частини першої статті 640 ЦК України моментом укладення договору купівлі-продажу на прилюдних торгах є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту пропозиції останнього щодо ціни. Оформлення та підписання договору купівлі-продажу як окремого документа Тимчасове положення не передбачало. Підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах, є договір купівлі-продажу та дії, спрямовані на передання такого майна у володіння покупця, що підтверджують відповідний протокол, акт про проведені прилюдні торги та державна реєстрація права власності за покупцем, а не свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19)).
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складення за результатами їх проведення акту проведення прилюдних торгів, є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.
Згідно із частиною третьою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
Виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясувати, чи не володіє він цим нерухомим майном спільно з іншими особами, вирішити питання про необхідність визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.
Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 та від 05 квітня 2021 року у справі № 741/496/18.
У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок про те, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання торгів недійсними.
Поряд з цим, суд першої інстанції цих вимог законодавства не врахував та не звернув увагу, що згідно змісту протоколу № 576871 від 26 вересня 2022 вбачається, що він сформований за результатами проведення електронного аукціону, реєстраційний номер лота: 492932; найменування майна: іпотека, трикімнатна квартира, загальною площею 65,50 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; ціна продажу: 2 281 160,00 грн; переможець аукціону ОСОБА_4 ; підстава визначення переможця: найвища цінова пропозиція (т. 2 а.с. 86).
07 жовтня 2022 року приватним виконавцем складено акт № НОМЕР_3/21-1 про реалізацію предмета іпотеки, а також винесено постанову про зняття арешту з такого майна (т. 2 а.с. 92-94).
18 жовтня 2022 року право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 497, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курасовою О. В. 18 жовтня 2022 року (т. 1 а.с. 22-23).
При цьому, за положеннями пункту 5-2 розділу VІ Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку» (в редакції Закону чинній на час проведення електронних торгів), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.
Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на нерухоме майно (нерухомість), оформлене в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами, укладеними після дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", або за договорами, до яких після дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" за погодженням сторін вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій.
За змістом вищевказаних положень Закону, такі застосовуються за наявності наступних критеріїв: нерухоме майно належить фізичної особі; нерухоме майно передано в іпотеку за споживчим кредитом; зобов`язання виникло за договорами, які укладені до 17 березня 2022 року, за умови, що після 17 березня 2022 року до них не вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій.
Таким чином зупиняється дія статей 41, 47 цього Закону, починаючи із 24 лютого 2022 року на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення. Пункт 5-2 розділу VI "Прикінцеві положення" Закону України "Про іпотеку" не містить у собі статтю 39 цього закону про реалізацію предмета іпотеки за рішенням суду. Зупинено лише дію статей 41, 47 у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах. Отже іпотекодавець у період із 24 лютого 2022 року на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення не позбавлений права звернутися до суду з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте, виконання рішення має бути зупинено на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення. 
Дія статті 40 Закону України "Про іпотеку" (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти) також зупинена. 
Отже, у випадку задоволення таких вимог, виконання судового рішення у цій частині також підлягає зупиненню на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення. 
Відповідні правові висновки щодо зупинення виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки містяться в  постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 361/1353/18, постанова від 29 червня 2022 року у справі № 201/9754/17, постанова від 13 липня 2022 року у справі № 202/939/18
Оспорювані позивачем ОСОБА_1 електронні торги щодо реалізації (продажу) трикімнатної квартири, загальною площею 65,50 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер лота: 492932; ціна продажу: 2 281 160,00 грн; переможець аукціону ОСОБА_4 ; були проведені 26 вересня 2022 року протокол № 576871, 07 жовтня 2022 року приватним виконавцем складено акт № НОМЕР_3/21-1 про реалізацію предмета іпотеки, а 18 жовтня 2022 року право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 , тобто під час коли за положеннями пункту 5-2 розділу VІ Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку» (в редакції Закону чинній на час проведення електронних торгів), уперіод дії в Україні воєнного, надзвичайного стану було зупинено дію статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону, а відтак у відповідачів приватного виконавця Іванова А.В. і ДП «Сетам» були відсутні передбачені Законом підстави для передачі належної позивачу квартири на торги, організації і проведення електронних торгів з продажу вищевказаної квартири.
Підстав для застосування положень абзацу другого вищевказаного пункту 5-2 розділу VІ Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку» у цій справі не встановлено.
Отже, зважаючи на вищевикладені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, з визнанням недійсними електронних торгів з реалізації лоту № 492932 трикімнатна квартира, загальною площею 118,80 кв. м, житловою площею - 65,50 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які були проведені 26 вересня 2021 року Державним підприємством «Сетам».
Оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином, то оскаржити останній можна за певних умов (зокрема, у разі ефективності такого способу захисту для позивача), а не протокол як документ, який засвідчує вчинення цього правочину. Вимоги про визнання недійсними протоколу публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту. Такий самий підхід слід застосовувати і щодо оскарження іншого документа - акту про проведені електронні торги (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (пункт 104), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.66)). 
З огляду на наведене неналежною та неефективною є вимога позивача про визнання недійсним протоколу № 576871 проведення електронного аукціону (торгів). 
Пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 100), від 23 листопада 2021 року № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 152), від 29 листопада 2023 року (провадження № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22, пункт 55)).
Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 26 лютого 2025 року у справі № 307/3081/17 (провадження № 61-9648св23).
З огляду на зазначене, не підлягають задоволенню вимоги позивача про скасування державної реєстрації за ОСОБА_3 нерухомого майна у вигляді трикімнатної квартири, загальною площею 118,80 кв. м, житловою площею - 65,50 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 48170384, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 65167272 від 18 жовтня 2022 року 15:21:11, приватний нотаріус Курасова О. В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ).
При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив, що у справі яка переглянута апеляційним судом, не створює преюдиційних обставин та (або) висновків наявність рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 червня 2023 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 760/13429/22, з огляду на те, що в останній був інший предмет спору (визнання недійсним результату прилюдних торгів) та інший склад відповідачів (не залучення як відповідачів ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» і останнього власника ОСОБА_2 ).    
Інші доводи апелянта, посилання на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який втратив чинність 23 вересня 2021 року на підставі Закону України від 13 квітня 2021 року № 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», наявність на момент проведення спірних торгів ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 05 вересня 2022 року у справі № 760/3660/13-ц якою було прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 квітня 2013 року є неспроможними, а тому суд їх відхилив.
З огляду на вищевказане, оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Позивач є особою з інвалідністю 1-ої групи (довічно), що підтверджується довідкою МСЕК а відтак звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (т. 1 а.с. 34-35 т. 3 а.с. 10)
На підставі ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова Андрія Валерійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт», з кожного, на користь держави по 330,80 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та по 496,20 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.  
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова Андрія Валерійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт», ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курасова Олена Василівна - задовольнити частково.
Визнати недійсними електронні торги з реалізації лоту № 492932 трикімнатна квартира, загальною площею 118,80 кв. м, житловою площею - 65,50 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які були проведені 26 вересня 2021 року Державним підприємством «Сетам».
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Стягнути з відповідачів Державного підприємства «Сетам» (код ЄДРПОУ - 39958500), приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова Андрія Валерійовича (РНОКПП НОМЕР_2 ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» (код ЄДРПОУ - 39013897), з кожного, на користь держави по 330 грн. 80 коп. судового збору за розгляд справи районним судом та по 496 грн. 20 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.  
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 13 червня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець

                                                                                                           В.В. Саліхов 

 В.О. Фінагеєв