ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 758/16075/21                                                  Суддя першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 липня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:     Файдюка В.В.,
суддів:                       Аліменка В.О., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В : 
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася Подільського районного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач-1; ГУ ПФ України в м. Києві), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач-2; ГУ ПФ України у Київській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області (далі - відповідач-3; ГУ ПФ України у Хмельницькій області), в якому просила: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві по порушенню п. 4, 2 Порядку приймання документів і ненадання інформації про подання архівної довідки про підтвердження денної форми навчання в КПІ, що призвело до зменшення страхового стажу на 5 років 6 місяців для розрахунку пенсії по інвалідності;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві по неповному формуванню довідки ОК-5, в результаті чого було зменшено страховий стаж з 8 років до 2 років 4 місяців 25 днів;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області по виключенню з трудового (страхового) стажу період навчання на денній формі в КПІ 5років і 6 місяців і роботу бухгалтером в Державному підприємстві Управління житлового господарства Шевченківського району м Києва за період з 21 лютого 1995 року по 09 червня 1995 року у розмірі 3 місяці 19 днів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, де знаходиться пенсійна справа включити до трудового (страхового) стажу навчання на денній формі стаціонару у Київському політехнічному інституті з 01 вересня 1986 року по 28 лютого 1992 року у розмірі 5 років, 6 місяців також включити до трудового (страхового) стажу роботи бухгалтером в Державному підприємстві Управління житлового господарства Шевченківського району м. Києва за період з 21 лютого 1995 року по 09 червня 1995 року в розмірі 3 місяці 19 днів; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області включити до страхового стажу позивачки період роботи приватним підприємцем із сплатою страхових внесків в розмірі 32 %, тобто з 01 січня 2004 року по 01 листопада 2011 року у розмірі 8 років та додати до страхового стажу протиправно не зараховані 5 років 7 місяців і 5 днів.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року справу №758/16075/21 передано за юрисдикцією на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2022 року позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі. 
На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду", справа №758/16075/21 отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю. 
12 травня 2023 року вказані матеріали адміністративного позову отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Лисенко В.І.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області по виключенню з трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 період навчання на денній формі у Київському політехнічному інституті з 01 вересня 1986 року по 14 лютого 1992 року, період роботи бухгалтером в Державному підприємстві Управління житлового господарства Шевченківського району м.Києва з 21 лютого 1995 року по 09 червня 1995 року, періоди здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року, з 01 березня 2005 року по 31 березня 2005 року, з 01 січня 2006 року по 30 червня 2005 року, з 11 березня 2007 року по 30 квітня 2007 року, з 01 серпня 2007 року по 30 вересня 2007 року, з 15 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року. 
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 період навчання на денній формі у Київському політехнічному інституті з 01 вересня 1986 року по 14 лютого 1992 року, період роботи бухгалтером в Державному підприємстві Управління житлового господарства Шевченківського району м.Києва з 21 лютого 1995 року по 09 червня 1995 року, періоди здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року, з 01 березня 2005 року по 31 березня 2005 року, з 01 січня 2006 року по 30 червня 2006 року, з 11 березня 2007 року по 30 квітня 2007 року , з 01 серпня 2007 року по 30 вересня 2007 року, з 15 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року, 19 лютого 2025 року ГУ ПФ України в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю. 
В обґрунтування своїх вимог відповідач-3 зазначає, що підстав для зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду навчання з 01 вересня 1986 року по 14 лютого 1992 року у Київському політехнічному інституті відсутні, оскільки до страхового стажу при обчисленні пенсії зараховується період навчання за денною (очною) формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, при цьому, згідно диплому серії НОМЕР_1 від 28.02.1992 не зазначено форму навчання в Київському Політехнічному інституті, а до заяви про призначення пенсії довідки про форму навчання надано не було. ГУ ПФ України в Хмельницькій області також стверджує про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 21 лютого 1995 року по 09 червня 1995 року, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки в записі № 9 нечітко зазначено дату в наказі на прийняття на роботу, тобто трудова книжка позивачки заповнена з порушенням вимог пункту 2.12 Інструкції №162. Апелянт відмітив, що у нього були відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періоду ведення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року, з 01 березня 2005 року по 31 березня 2005 року, з 01 січня 2006 року по 30 червня 2006 року, з 11 березня 2007 року по 30 квітня 2007 року , з 01 серпня 2007 року по 30 вересня 2007 року, з 15 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відзивів на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшло.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу ГУ ПФ України в Хмельницькій області необхідно залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року - без змін, виходячи з такого. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту. 
30 червня 2021 року позивач звернулася до ГУ ПФ України в м. Києві з заявою про призначення пенсії по інвалідності. 
Рішенням ГУ ПФ України в Хмельницькій області від 07 липня 2021 року №103750003542, за принципом екстериторіальності, ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності. 
ГУ ПФ в Хмельницькій області, призначаючи ОСОБА_1 пенсію, не враховано до її страхового стажу період навчання в Київському політехнічному інституті. 
Також відповідачем-3 не зараховано періоди роботи ОСОБА_1 з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року, з 01 березня 2005 року по 31 березня 2005 року, з 01 січня 2006 року по 30 червня 2006 року, з 11 березня 2007 року по 30 квітня 2007 року, з 01 серпня 2007 року по 30 вересня 2007 року, з 15 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року, оскільки не були сплачені страхові внески, а за період з 2008 року по 2009 рік, за 2011 рік відсутні відомості про сплату страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу. 
Крім того, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не зараховано до страхового стажу період роботи з 21 лютого 1995 року по 09 червня 1995 року, оскільки в записі №9 трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 нечітко зазначено дату в наказі на прийняття на роботу, тобто трудова книжка позивачки заповнена з порушенням вимог пункту 2.12 Інструкції №162. 
Вважаючи такі дії ГУ ПФ України в Хмельницькій області протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом. 
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , Київський окружний адміністративний суд 20 січня 2025 року дійшов висновку, що враховуючи те, що відповідно до записів у трудовій книжці позивачки міститься запис №1 про її навчання у період з 01 вересня 1986 року по 14 лютого 1992 року у Київському політехнічному інституті, а основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, то ГУ ПФ України в Хмельницькій області протиправно не було зараховано вказаний період навчання до страхового стажу позивача для призначення пенсії по інвалідності. Крім того, у записі №9 трудової книжки ОСОБА_1 дата наказу про прийняття на роботу хоч і зазначений неохайно, однак достатньою мірою розбірливо для однозначного розуміння змісту написаного та виключення інших варіантів розуміння. Крім іншого, враховуючи, що у періоди з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року, з 01 березня 2005 року по 31 березня 2005 року, з 01 січня 2006 року по 30 червня 2006 року, з 11 березня 2007 року по 30 квітня 2007 року, з 01 серпня 2007 року по 30 вересня 2007 року, з 15 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність із застосовуванням загальної системи оподаткування, що підтверджується наявними в матеріалах справи належними доказами, то вказані періоди мають бути зараховані до її страхового стажу. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначають положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058).
Право на отримання пенсій мають, зокрема, громадяни України, які застраховані, згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж (пункт 1 частини першої статті 8 Закону №1058).
Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до приписів статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону № 1058-ІV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим   Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. (частина 2   статті 24 Закону №1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).
Отже, з вищезазначеного вбачається, що страховий стаж, отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону №1058-IV.
Статтею 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону № 1058-IVдля обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або у разі відсутності після 1 липня 2000 року 60 місяців страхового стажу, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Порядок ведення трудових книжок до 29 липня 1993 року регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, зі змінами внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року №412) (далі - Інструкція №162). У подальшому наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок (далі - Інструкція №58), із прийняттям цього наказу Інструкція №162 не застосовується.
Згідно з пунктом 1.1 Інструкції №162, яка була чинна на момент початку заповнення трудової книжки позивача, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу.
Аналогічні положення містяться в Інструкції №58.
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.
Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції №58).
З аналізу вказаних норм права вбачається, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, а тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Крім того, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників»   відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що, в даному випадку, недоліки записів у трудовій книжці не можуть бути підставою для незарахування відповідного стажу ОСОБА_1 , оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки.
Подібна правова позиція викладена  Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17 та від 17 липня 2018 року у справі №220/989/17.
Разом з тим, у постанові від 19 грудня 2019 року по справі №307/541/17 Верховний Суд звертав увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Так, ОСОБА_1 , навчалась у Київському політехнічному інституті з 01 вересня 1986 року по 14 лютого 1992 року, що підтверджується відомостями трудової книжки серії НОМЕР_2 .
У вказаний період ведення трудових книжок регулювалося Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162.
Згідно пункту 2.15 Інструкції №162 студентам, які мають трудові книжки, навчальний заклад вносить записи про час навчання на денних відділеннях відповідних закладів. Підставою для таких записів є накази учбового закладу про зарахування на навчання і про відрахування із числа студентів.
Відомості трудової книжки позивача містять належні записи про навчання ОСОБА_1 у Київському політехнічному інституті в період з 01 вересня 1986 року по 14 лютого 1992 року, які скріплені підписом печаткою університету.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що період навчання ОСОБА_1 у Київському політехнічному інституті з 01 вересня 1986 року по 14 лютого 1992 року має бути зарахований до страхового стажу позивача, оскільки підтверджуються належними доказами.
Зазначене вище також спростовує твердження апелянта про те, що підстав для зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду навчання з 01 вересня 1986 року по 14 лютого 1992 року у Київському політехнічному інституті відсутні, оскільки до страхового стажу при обчисленні пенсії зараховується період навчання за денною (очною) формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, при цьому, згідно диплому серії НОМЕР_1 від 28.02.1992 не зазначено форму навчання в Київському Політехнічному інституті, а до заяви про призначення пенсії довідки про форму навчання надано не було.
Щодо періоду роботи ОСОБА_1 бухгалтером в Державному підприємстві Управління житлового господарства Шевченківського району м. Києва з 21 лютого 1995 року по 09 червня 1995 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_2 , позивача 21 лютого 1995 року прийнято бухгалтером в Державне підприємство Управління житлового господарства Шевченківського району м. Києва та 09 червня 1995 року звільнено за власним бажанням, згідно статті 38 КЗпП України. 
Вказані періоди засвідчені належними записами у трудовій книжці ОСОБА_1 , із посиланнями на підстави внесення записів та засвідчені печаткою Державного підприємства Управління житлового господарства Шевченківського району м. Києва, у зв`язку із чим обґрунтованих сумнівів у їх достовірності не викликають. 
Колегія суддів відмічає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці чи інших офіційних документах. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 лютого 2018 року в справі №687/975/17.
Крім того, суд апеляційної інстанції, дослідивши запис під номером 9 у трудовій книжці серії , погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що хоч у вказаному записі трудової книжки ОСОБА_1 дата наказу про прийняття на роботу і зазначена неохайно, однак є достатньою мірою розбірливою для однозначного розуміння змісту написаного та виключення інших варіантів розуміння.
З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апелянта про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 21 лютого 1995 року по 09 червня 1995 року, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки в записі № 9 нечітко зазначено дату в наказі на прийняття на роботу, тобто трудова книжка позивачки заповнена з порушенням вимог пункту 2.12 Інструкції №162.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 не може бути позбавлена права на пенсійне забезпечення з підстав зазначених пенсійним органом, а період роботи в Державному підприємстві Управління житлового господарства Шевченківського району м. Києва з 21 лютого 1995 року по 09 червня 1995 року має бути зарахований до її страхового стажу, оскільки підтверджується належними доказами.
Що стосується позовних вимог про зарахування до страхового стажу періодів підприємницької діяльності ОСОБА_1 з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року, з 01 березня 2005 року по 31 березня 2005 року, з 01 січня 2006 року по 30 червня 2006 року, з 11 березня 2007 року по 30 квітня 2007 року , з 01 серпня 2007 року по 30 вересня 2007 року, з 15 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим   Законом   і за який сплачено страхові внески.
Згідно частин першої, другої статті 24   Закону №1058-IVстраховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно підпункту 1 пункту 3-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Крім того, згідно пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ). Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно пункту 2.1 Порядку № 22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.10.2018 у справі №643/20104/15-а, де суд констатував, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Судом встановлено, що у матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 наявні докази на підтвердження того, що вона у період з 29 березня 2000 року по 28 листопада 2011 року займалася підприємницькою діяльністю як фізична особа-підприємець.
Відповідно до довідки Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва від 12 жовтня 2011 року №623/17-04/2530304301 ОСОБА_1 здійснювала фінансово-господарську діяльність в період з 01 липня 2008 року по 06 жовтня 2011 року на загальній системі оподаткування. Заборгованість зі сплати внесків до фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня.
Відповідно до довідки Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва від 01 листопада 2011 року №1167/П/19-414 за формою 22-ОПП у ОСОБА_1 відсутня заборгованість по податках, зборах.
Разом з тим, відповідно до форми РС-право, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховані періоди здійснення нею підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року, з 01 березня 2005 року по 31 березня 2005 року, з 01 січня 2006 року по 30 червня 2006 року, з 11 березня 2007 року по 30 квітня 2007 року , з 01 серпня 2007 року по 30 вересня 2007 року, з 15 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року.
З огляду на викладене та враховуючи, що у вказані періоди ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність із застосовуванням загальної системи оподаткування, що підтверджується свідоцтвом про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 13 травня 2004 року № НОМЕР_3 , то вказані періоди мають бути зараховані до її страхового стажу.
Крім того, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів заборгованості щодо сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів за період здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності та відповідачем не надано суду жодної інформації, яка б свідчила про заборгованості позивача за платежами до Пенсійного фонду України.
Зазначені в попередньому абзаці обставини свідчать про сплату ОСОБА_1 всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності, а тому такі періоди протиправно не зараховано до її страхового стажу.
Викладене вище свідчить про наявність у ОСОБА_1 правових підстав для зарахування до її страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року, з 01 березня 2005 року по 31 березня 2005 року, з 01 січня 2006 року по 30 червня 2006 року, з 11 березня 2007 року по 30 квітня 2007 року , з 01 серпня 2007 року по 30 вересня 2007 року, з 15 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року та помилковість протилежних тверджень апелянта.
Враховуючи встановлені обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав ОСОБА_1 є зобов`язання ГУ ПФ України в Хмельницькій області зарахувати до її трудового (страхового) стажу період навчання з 01 вересня 1986 року по 14 лютого 1992 року, період роботи з 21 лютого 1995 року по 09 червня 1995 року та періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року, з 01 березня 2005 року по 31 березня 2005 року, з 01 січня 2006 року по 30 червня 2006 року, з 11 березня 2007 року по 30 квітня 2007 року , з 01 серпня 2007 року по 30 вересня 2007 року, з 15 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області - залишити без задоволення. 
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне рішення виготовлено 29 липня 2025 року.

Суддя-доповідач                                                                                В.В. Файдюк

Судді                                                                                                    В.О. Аліменко

                                                                                                              Є.І. Мєзєнцев