ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 червня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/28662/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі 
апеляційні скарги Дніпропетровського окружного адміністративного суду та Державної судової адміністрації України   
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року 
у справі №160/28662/23 
на позовом ОСОБА_1  
до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України   
про  визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України, в якому просив:
визнати протиправними дії Дніпропетровського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базовою розміру посадового окладу судді в розмірі 2102,00 грн;
зобов`язати Дніпропетровський окружний адміністративний суд здійснити нарахування та виплату належної ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023 з включенням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи і прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році -2270,00 грн, у 2022 році -2481,00 грн, у 2023 році -2684,00 грн;
визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення фінансування виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн, у 2022 році 2481,00 грн, у 2023 році 2684,00 грн;
зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування виплати належної ОСОБА_1 винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.10.2023 з включенням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році - 2270,00 грн, у 2022 році - 2481,00 грн, у 2023 році - 2684,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протягом 2021 року, 2022 року та у період з 01.01.2023 до 31.10.2023 позивач отримував суддівську винагороду у меншому розмірі ніж передбачено чинним законодавством України. Виплата суддівської винагороди регулюється   статтею 130 Конституції України   та статтею 135 Закону України   «Про судоустрій і статус суддів». Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року позов задоволено. 
Суд першої інстанції виходив з того, що є протиправними протиправність дії Дніпропетровського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди у період з 01.01.2021 по 31.10.2023, обчисленої, виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102,00 грн. Суд також зазначив, що  невиплата позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення в повному обсязі пов`язана з бездіяльністю ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів (крім Верховного Суду;   стаття 148 Закону №1402-VIII) як суб`єкта владних повноважень, бездіяльністю якого порушено права позивача.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачі подали, кожен окремо, апеляційні скарги. 
В апеляційній скарзі відповідач - Дніпропетровський окружний адміністративний суд просить скасувати рішення з підстав неврахування всіх обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зокрема, скаржник  зазначає, що для застосування розрахункової величини 2  270 грн, 2  481 грн, 2  684 грн не передбачено бюджетних асигнувань, а розпорядник бюджетних коштів має право здійснювати відповідні видатки, в тому числі, пов`язані із заробітною платою, виключно в межах бюджетних асигнувань.
Відповідач  - Державна судова адміністрація України   в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в цілому та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Скаржник зазначає, що для застосування розрахункової величини 2  270 грн, 2  481 грн, 2  684 грн не передбачено бюджетних асигнувань, а розпорядник бюджетних коштів має право здійснювати відповідні видатки, в тому числі, пов`язані із заробітною платою, виключно в межах бюджетних асигнувань.
Вказана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на скаргу, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, наказом Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 05.11.2010 №271-к позивача зараховано позивача до штату суду.
Відповідно до наказу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2017 №602-к на виконання Указу Президента України від 28.09.2017 №297/2017 позивач вважається таким,  що приступив до виконання службових обов`язків  з 02 жовтня 2017 року. З 02.10.2017 позивачу встановлено щомісячну доплату до посадового окладу у розмірі 20 відсотків як такому, що має стаж роботи 06 років  10 місяців та доплату за наукову ступень 15 відсотків.
Відповідно до наданої Дніпропетровського окружного адміністративного суду інформаційної довідки від 23.10.2023 №54-05, прожитковий мінімум, який застосовувався при визначенні базового розміру посадового окладу судді у 2021-2023 роках, становив 2102,00 грн.
Вважаючи, протиправними дії Дніпропетровського окружного адміністративного суду щодо обчислення суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 31.10.2023 року із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2102 грн, а також протиправною бездіяльність ДСА України щодо незабезпечення фінансування виплати позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення у вказаний період у належному розмірі, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до  статті 130 Конституції України  держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Як зазначено у преамбулі  Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Частиною першою  статті 4 Закону №1402-VIII  встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються  Конституцією України  та законом.
Згідно з ч. 1  ст. 135 Закону № 1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 2  ст. 135 Закону № 1402-VIII, суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Згідно ч.3 ст. 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:
1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму.
Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано  Законом України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 №966-XIV, відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого  законом  пенсійного віку.
Частиною третьою  статті 4 Закону №966-XIV  визначено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Статтею 7 Законів України «Про державний бюджет на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX, «Про державний бюджет на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-ІХ разом із встановленням на 01 січня прожиткового мінімуму для працездатних осіб введений такий новий вид прожиткового мінімуму як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді. 
Так, в Законі України «Про державний бюджет на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня для працездатних осіб - 2270 гривень,
В Законі України «Про державний бюджет на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX - установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня для працездатних осіб -  2481 гривні,
В Законі України  «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-ІХ установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня для працездатних осіб -  2684   гривні.
Водночас згідно з вказаними Законами  прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, встановлено у розмірі 2102 гривні.
Наведені приписи вказаних законів є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними).
Питання наявності підстав для застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом про Держбюджет станом на 1 січня календарного року, для розрахунку посадового окладу судді було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду.
В постанові від 24 квітня 2025 року у справі № 240/9028/24 Велика Палата Верховного Суду зазначила таке.
Безсумнівно, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у  Законі №966-XIV. Цим  Законом  закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. І приписами цього  Закону  судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Водночас, законодавець починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні.
Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним  законом  для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина - встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
З метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі №280/1233/22 та 21 березня 2024 року у справі №620/4971/23, і зазначила про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого вона відступила, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду.
Відповідно до ч.5  ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд першої інстанції об`єктивно не міг врахувати зазначену правову позицію, оскільки така сформована після ухвалення судом першої інстанції рішення по цій справі.
За таких обставин, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 24.04.2025 у справі №240/9028/24, суд дійшов висновку, що у спірний, визначений позивачем період для визначення базового розміру посадового окладу судді повинен застосовуватись прожитковий мінімум для працездатних осіб відповідно до Законів України «Про державний бюджет на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX, «Про державний бюджет на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-ІХ у розмірі 2102,00 грн.
Саме такий розмір прожиткового мінімуму при обрахунку базового розміру посадового окладу судді використано відповідачем у вказаний позивачем період. 
Відтак, суддівську винагороду за спірний період позивачу обчислено, виходячи з приписів  вказаних вище Законів України про Державний бюджет України із розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102,00 грн.
За наведених обставин та їх правового регулювання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відсутні підстави вважати протиправними дії відповідачів  щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди, починаючи з 01.01.2021 по 31.10.2023, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 гривні, тому правові підстави для задоволення позову відсутні.
Керуючись ст.311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційні скарги Дніпропетровського окружного адміністративного суду та Державної судової адміністрації України   задовольнити.
Рішення    Запорізького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року у справі №160/28662/23  скасувати, ухвалити нове рішення.
В позові відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров