ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

27 червня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/138/24
Головуючий у першій інстанції – Бездідько В. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/217/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
  
сторони:
позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в 
Чернігівській області
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Бездідька В.М. від 22 жовтня 2024 року, місце ухвалення рішення - м.Прилуки, у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії,
                           
                       В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року до суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії, в якій позивач просив стягнути із ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області переплату пенсії у розмірі 46 985 грн. 48 коп. Також позивач ставив питання про стягнення із відповідача на свою користь судових витрат у розмірі 2 147 грн. 20 коп. В обґрунтування вимог заявленого позову Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вказувало, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримував пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 01.02.2020 року. Відповідно до виписки із акта огляду МСЕК серія 12 ААБ №520779, відповідач первинно був визнаний особою із інвалідністю з 01.02.2020 року по 28.02.2021 року. Позивач зазначав, що виплата пенсії відповідачу продовжувалася в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби, передбачених карантином з 01.03.2021 року по 31.01.2023 року, без визнання ОСОБА_1 особою із інвалідністю. Відповідно до п.3 ч.2 статті 16 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, застрахована особа зобов`язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення. За доводами позивача, відповідач не дотримався наведених приписів, і лише 16.02.2023 року повідомив Головне управління про припинення виплати пенсії, у зв`язку із непроходженням повторного огляду МСЕК. Позивач стверджував, що права на отримання пенсії у період з 01.03.2021 року по 31.01.2023 року відповідач не мав. За доводами позивача, переплата пенсії за період з 01.03.2021 року по 31.01.2023 року склала 46 985 грн. 48 коп., і оскільки дана переплата пенсії виникла в результаті порушення відповідачем ОСОБА_1 обов`язку щодо повідомлення про обставини, які викликають зміну розміру пенсії, та неповідомлення про припинення інвалідності, має місце факт недобросовісності набувача. Позивач зазначав, що на підставі  наведеного, переплата пенсії у розмірі 46 985 грн. 48 коп., підлягає поверненню. Доводи позивача стверджують, що ним вживались заходи досудового врегулювання спору. Листом Головного управління від 10.04.2023 року №2500-0403-8/23558 було запропоновано відповідачу добровільно повернути переплату пенсії, шляхом внесення коштів на рахунок позивача, проте, станом на час подання позовної заяви, відповідні кошти відповідачем не внесено.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.10.2024 року у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії, відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.10.2024 року, та ухвалити нове  рішення,   яким   позовні   вимоги   задовольнити   в   повному  обсязі. Доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області вказують, що рішення суду першої інстанції від 22.10.2024 року ухвалено із неповним та невірним з`ясуванням фактичних обставин справи, порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування. В доводах апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги, що виплата пенсії відповідачу ОСОБА_1 продовжувалась в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби, передбачених карантином, з 01.03.2021 року по 31.01.2023 року, без визнання ОСОБА_1 особою із інвалідністю. Відповідно до п.3 ч.2 статті 16 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, застрахована особа зобов`язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення. За доводами апелянта, відповідач не дотримався наведених приписів, і не подав заяву про припинення виплати пенсії, у зв`язку із непроходженням повторного огляду МСЕК. Апелянт вказує, що права на отримання пенсії у період з 01.03.2021 року по 31.01.2023 року відповідач не мав. Таким чином, переплата пенсії за період з 01.03.2021 року по 31.01.2023 року склала, 46 985 грн. 48 коп. Апелянт зазначає, що за даних обставин, суд першої інстанції мав дійти обґрунтованого висновку, що оскільки переплата пенсії виникла в результаті порушення відповідачем свого обов`язку щодо повідомлення про обставини, які викликають зміну розміру пенсії, і відповідно, неповідомлення про припинення інвалідності, має місце факт недобросовісності набувача. Апелянт стверджує, що на підставі наведеного вище, переплата пенсії у розмірі 46 985 грн. 48 коп. підлягає поверненню.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.10.2024 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії, без повідомлення (виклику) учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони даного спору належним чином повідомлені про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Чернігівській області, як одержувач пенсії особи із інвалідністю, відповідно до Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 01.02.2020 року.

Згідно із випискою з акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №520779, ОСОБА_1 визнано особою із інвалідністю ІІІ групи загального захворювання, на строк до 01 березня 2021 року (а.с.14).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 ”Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COV1D-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2”, відповідно до статті 29 Закону України ”Про захист населення від інфекційних хвороб” з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 12 березня 2020 року на всій території України введено карантин, строк дії якого неодноразово продовжувався та діяв до 01.07.2023 року.

За даних обставин, по пенсійним справам виплата пенсії продовжувалася автоматично, на період продовження карантину, тому по пенсійній справі відповідача ОСОБА_1 було проведено автоматичне продовження виплати пенсії, на період дії карантину, без виписки з акту огляду МСЕК.

Виплата пенсії по інвалідності без повторного огляду МСЕК ОСОБА_1 була проведена з 01.03.2021 року по 31.01.2023 року.

Головним управлінням ПФУ в Чернігівській області стосовно виплат ОСОБА_1 було проведено індивідуальний перерахунок, згідно якого, розмір переплати пенсії становить 46 985 грн. 48 коп.

16.02.2023 року відповідач з`явився до Головного управління та написав     заяву     про     припинення     виплати     пенсії,     у    зв`язку    із непроходженням повторного огляду МСЕК. 

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 22.10.2024 року, відмовляючи у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин про те, що відповідач ОСОБА_1 вчинив зловживання з метою безпідставного отримання пенсії; також позивачем не зазначено обставин та не надано відповідних доказів на підтвердження того, що при виплаті пенсії відповідачу ОСОБА_1 була допущена рахункова помилка, тобто, не доведено встановлених положеннями статті 1215 ЦК України обставин для стягнення з відповідача надміру виплаченої суми пенсії, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відносно того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 22.10.2024 року ухвалено судом із порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованим, ухваленим без належного з`ясування дійсних обставин справи, і тому підлягає скасуванню, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 22.10.2024 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.   

В доводах апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги, що виплата пенсії відповідачу ОСОБА_1 продовжувалась в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби, передбачених карантином, з 01.03.2021 року по 31.01.2023 року, без визнання ОСОБА_1 особою із інвалідністю. Відповідно до п.3 ч.2 статті 16 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, застрахована особа зобов`язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення. За доводами апелянта, відповідач не дотримався наведених приписів, і не подав заяву про припинення виплати пенсії, у зв`язку із непроходженням повторного огляду МСЕК. Апелянт вказує, що права на отримання пенсії у період з 01.03.2021 року по 31.01.2023 року відповідач не мав. Таким чином, переплата пенсії за період з 01.03.2021 року по 31.01.2023 року склала, 46 985 грн. 48 коп. Апелянт зазначає, що за даних обставин, суд першої інстанції мав дійти обґрунтованого висновку, що оскільки переплата пенсії виникла в результаті порушення відповідачем свого обов`язку щодо повідомлення про обставини, які викликають зміну розміру пенсії, і відповідно, неповідомлення про припинення інвалідності, має місце факт недобросовісності набувача. Апелянт стверджує, що на підставі наведеного вище, переплата пенсії у розмірі 46 985 грн. 48 коп. підлягає поверненню.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 22.10.2024 року, виходячи із наступного. 

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відносини, які виникають у процесі призначення, перерахунку і виплати пенсій, регулюються Законом України ”Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 року та Законом України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року, якими визначено порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру.

Відповідно до статті 9 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Залежно від ступеня втрати працездатності, визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством (ч.1 статті 31 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”).

За змістом статті 34 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності.

Статтею 35 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” визначені строки виплати пенсії по інвалідності, в разі зміни групи інвалідності або відновлення працездатності, зокрема, у разі визнання особи, яка пройшла повторний огляд здоровою, пенсія виплачується до кінця місяця, по який встановлено інвалідність.

Відповідно до ч.1 статті 50 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно із ч.1 статті 103 Закону України ”Про пенсійне забезпечення”, суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління ПФУ від 21 березня 2003 року (у редакції постанови правління ПФУ від 25 листопада 2014 року).

Згідно з п.3 цього Порядку, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Рішення про стягнення приймає територіальний орган ПФУ, в якому пенсіонер перебуває на обліку, як одержувач пенсії.

У пункті 4 вказаного Порядку міститься роз`яснення, що у разі припинення виплати пенсії, відповідно до ч.1 статті 49 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу ПФУ, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум, стягуються в судовому порядку.

Відповідно до Закону України від 30.03.2020 року №540 ”Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19”, розділ XV ”Прикінцеві положення” Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” доповнено п.14-6, яким передбачено, що у випадку пропуску в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби, передбачених карантином, встановленим КМУ, строку повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю, виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначених заходів з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої пенсії на підставі заяви та виписок з актів переогляду особи з інвалідністю.

За приписами статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ч.1 статті 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені приписи норм Закону та дослідивши фактичні, документально підтверджені обставини даної справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ГУ ПФУ в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Чернігівській області, як одержувач пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з 01.02.2020 року.

Згідно із випискою з акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №520779, ОСОБА_1 визнано особою із інвалідністю ІІІ групи загального захворювання, на строк до 01 березня 2021 року (а.с.14).

Позивач ГУ ПФУ в Чернігівській області, заявляючи вимоги позову до відповідача про стягнення переплати пенсії за період з 01.03.2021 року по 31.01.2023 року, посилався на ті обставини, що враховуючи п.14-6 розділу XV ”Прикінцеві положення” Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, який набрав чинності 02.04.2020 року, відповідач не повідомив позивача у визначений законом строк про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати, із наданням документів. При цьому, позивач стверджував, що відповідач лише 16.02.2023 року звернувся до Головного управління, та написав заяву про припинення виплати пенсії, у зв`язку із непроходженням повторного огляду МСЕК. За доводами позивача, права на отримання пенсії у період з 01.03.2021 року по 31.01.2023 року, відповідач не мав.      

Карантин через COVID-19, введений в Україні з 12.03.2020 року, у подальшому продовжувався, і був скасований на всій території України з 01.07.2023 року.

Верховний Суд у постанові від 18.08.2020 року у справі №638/10460/17 дійшов висновку, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані пенсійним органом за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду: від 03.10.2019 року у справі №487/3380/16-а, від 11.02.2020 року у справі №761/41107/16-а.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд вважає, що у даній справі відсутні належні та достатні докази, у розумінні статей: 77, 80 ЦПК України, щодо наявності зловживань з боку відповідача чи подання ним недостовірних даних, у зв`язку з чим, підстави для стягнення зайво сплачених сум пенсії відсутні, оскільки не встановлено ні факту недобросовісного отримання відповідачем зазначених коштів, ні наявності рахункової помилки. 

На підставі наведенного вище, є необгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень статей: 1212, 1215 ЦК України. 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять в собі відповідних доказів ознайомлення відповідача ОСОБА_1 із вимогами п.3 ч.2 статті 16 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, щодо обов`язку повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до персональної картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Твердження позивача про те, що відповідач ОСОБА_1 , в силу закону, мав бути обізнаний із вказаною нормою, спростовуються Додатком 7 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за змістом якого, Пам`ятка пенсіонеру, яка містить, в тому числі, і вимоги п.3 ч.2 статті 16 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, доводиться особі, яка отримує пенсію, під особистий розпис, із зазначенням дати ознайомлення з правами та обов`язками пенсіонера.

Як встановлено у справі, до закінчення дії карантину, відповідач ОСОБА_1 16.02.2023 року звернувся до Головного управління із заявою про припинення виплати пенсії, у зв`язку із непроходженням повторного огляду МСЕК. 

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 22.10.2024 року щодо відсутності правових підстав для задоволення вимог заявленого позову, оскільки позивач не надав суду доказів неправомірної поведінки відповідача або подання ним неправдивих даних для призначення чи перерахунку пенсії, приймаючи до уваги те, що нарахування пенсії проведено за відсутності рахункової помилки та недобросовісності з боку набувача коштів. 

Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини ”Стреч проти Сполученого Королівства”, ”Рисовський проти України” наголошено на тому, що особа, на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має право розумно очікувати, що якщо орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

Така позиція полягає в тому, що особа суб`єкт приватного права не може відповідати за помилки державних органів, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при вчиненні юридично значимих дій припустилися помилки.

Враховуючи наведені вище обставини у сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 22.10.2024 року про відмову у задоволенні вимог заявленого позову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії. Оскільки рішення суду першої інстанції від 22.10.2024 року ухвалено відповідно до норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих фактичних обставин, документально підтверджених тими доказами, які були досліджені в ході судового розгляду даної справи, і на які сторони спору посилались, як на підставу своїх доводів та заперечень. 

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне  апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.10.2024 року, залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                              
                        П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 27.06.2025 року. 

Головуючий:                                                  Судді: