УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження
28 липня 2025 року 
м. Київ

справа №360/611/24
адміністративне провадження № К/990/29055/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Чиркіна С.М., 
суддів:                        Шарапи В.М., Берназюка Я.О.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 28.01.2025, рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2025 у справі №  360/611/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - ГУПФУ в Луганській області, скаржник), в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність ГУПФУ в Луганській області щодо незарахування при первинному призначенні пенсії до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.12.2018 по 12.03.2020 на підземних роботах (1 рік 3 місяці 12 днів пільгового стажу за Списком № 1 та додатково 1 рік 3 місяці 12 днів до загального стажу, а загалом 2 роки 6 місяців 24 дні) та відповідного заробітку за період роботи з 01.12.2018 по 12.03.2020, а також не проведення індексацій пенсії 01.03.2021, 01.03.2022, 01.03.2023, 01.03.2024;
зобов`язати ГУПФУ в Луганській області здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу періоди з 01.12.2018 по 12.03.2020 на підземних роботах (1 рік 3 місяці 12 днів пільгового стажу за Списком № 1 та додатково 1 рік 3 місяці 12 днів до загального стажу, а загалом 2 роки 6 місяців 24 дні), включивши до розрахунку пенсії відповідний заробіток за період роботи з 01.12.2018 по 12.03.2020, та здійснити виплату недоотриманої пенсії з 12.03.2020, з урахуванням раніше виплачених сум;
зобов`язати ГУПФУ в Луганській області провести ОСОБА_1 індексацію його пенсії: з 01.03.2021 на підставі постанови КМУ від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році»; з 01.03.2022 на підставі постанови КМУ від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення в 2022 році»; з 01.03.2023 на підставі постанови КМУ від 24.02.2022 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році»; з 01.03.2024 на підставі постанови КМУ від 23.02.2022 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», з урахуванням належного розрахунку пенсії з 12.03.2020, і сплатити недоотримані пенсійні виплати.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду та залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ГУПФУ в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії в частині вимог щодо:
визнання протиправною бездіяльності ГУПФУ в Луганській області стосовно незарахування при первинному призначенні пенсії до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.12.2018 по 12.03.2020 на підземних роботах (1 рік 3 місяці 12 днів пільгового стажу за Списком № 1 та додатково 1 рік 3 місяці 12  днів до загального стажу, а загалом 2 роки 6 місяців 24 дні) та відповідного заробітку за період роботи з 01.12.2018 по 12.03.2020, а також непроведення індексацій пенсії з 01.03.2021, з 01.03.2022, з 01.03.2023 по 30.11.2023; зобов`язання ГУПФУ в Луганській області здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу періоди з 01.12.2018 по 12.03.2020 на підземних роботах (1 рік 3 місяці 12 днів пільгового стажу за Списком № 1 та додатково 1 рік 3 місяці 12 днів до загального стажу, а загалом 2 роки 6 місяців 24 дні), включивши до розрахунку пенсії відповідний заробіток за період роботи з 01.12.2018 по 12.03.2020, та здійснити виплату недоотриманої пенсії з 12.03.2020, з урахуванням раніше виплачених сум;
зобов`язання ГУПФУ в Луганській області провести ОСОБА_1 індексацію його пенсії: з 01.03.2021 на підставі постанови КМУ від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році»; з 01.03.2022 на підставі постанови КМУ від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення в 2022 році»; з 01.03.2023 по 30.11.2023 на підставі постанови КМУ від 24.02.2022 №  168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», та залишено без розгляду позовні вимоги в цій частині.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 (з  урахуванням ухвали суду від 27.11.2024 про виправлення описки) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУПФУ в Луганській області стосовно проведення індексації пенсії позивача з 01.12.2023 на підставі постанови КМУ від 24.02.2022 №  168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та з 01.03.2024 на підставі постанови КМУ від 23.02.2022 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», з урахуванням належного розрахунку пенсії з 12.03.2020, відмовлено. 
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 у справі № 360/611/24 задоволено, ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Луганського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28.01.2025, яка залишена без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду 05.06.2024, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду та залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ГУПФУ в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії в частині вимог щодо:
визнання протиправною бездіяльності ГУПФУ в Луганській області стосовно незарахування при первинному призначенні пенсії і до 30.11.2023 до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.12.2018 по 12.03.2020 на підземних роботах (1 рік 3 місяці 12 днів пільгового стажу за Списком № 1 та додатково 1 рік 3 місяці 12 днів до загального стажу, а загалом 2 роки 6 місяців 24 дні) та відповідного заробітку за період роботи з 01.12.2018 по 12.03.2020, а також не проведення індексацій пенсії з 01.03.2021, з 01.03.2022, з 01.03.2023 по 30.11.2023;
зобов`язання ГУПФУ в Луганській області здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу періоди з 01.12.2018 по 12.03.2020 на підземних роботах (1 рік 3 місяці 12 днів пільгового стажу за Списком № 1 та додатково 1 рік 3 місяці 12 днів до загального стажу, а загалом 2 роки 6 місяців 24 дні), включивши до розрахунку пенсії відповідний заробіток за період роботи з 01.12.2018 по 12.03.2020, та здійснити виплату недоотриманої пенсії з 12.03.2020 по 30.11.2023, з урахуванням раніше виплачених сум;
зобов`язання ГУПФУ в Луганській області провести ОСОБА_1 індексацію його пенсії: з 01.03.2021 на підставі постанови КМУ від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році»; з 01.03.2022 на підставі постанови КМУ від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення в 2022 році»; з 01.03.2023 по 30.11.2023 на підставі постанови КМУ від 24.02.2022 №  168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році».
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 28.01.2025, яке залишене без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2025, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ГУПФУ в Луганській області щодо незарахування з 01.12.2023 до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.12.2018 по 12.03.2020 на підземних роботах та відповідного заробітку за період роботи з 01.12.2018 по 12.03.2020 відмовлено.
08.07.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій скаржник просить скасувати ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 28.01.2025, рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28.01.2025, постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2025, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. 
Як на підставу касаційного оскарження скаржник покликається на підпункти «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики), а також на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).
Перевіривши касаційну скаргу та документи, додані до неї, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Згідно з пунктами 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є: справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
У цій справі оскаржується бездіяльність територіального органу Пенсійного фонду України щодо неврахування періоду роботи при призначенні пенсії, нездійснення перерахунку пенсії.
Луганський окружний адміністративний суд в ухвалі від 27.06.2024 про відкриття провадження вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Тобто касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.
Оцінивши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Зокрема, для підтвердження фундаментального значення для формування єдиної правозастосовної практики скаржник має сформулювати проблемне правове питання, вирішення якого у випадку відкриття Верховним Судом касаційного провадження, впливатиме на значну кількість спорів.
Питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.
Водночас колегія суддів зауважує, що потреба у формуванні єдиної правозастосовчої практики виникає, передусім, у тих випадках, коли практики з певного питання немає взагалі і її потрібно сформувати, або відсутня єдність у вже сформованій практиці з певного питання і такі обставини необхідності формування висновку щодо застосування норми права належно обґрунтовані у касаційній скарзі з викладенням підходу до застосування певної норми права, яка не застосовувалася раніше Верховним Судом у подібних правовідносинах.
Проте наведені скаржником доводи не свідчать про наявність жодної із вказаних вище умов. Зазначені скаржником в касаційній скарзі обставини є загальними та притаманні кожній аналогічній справі. 
Так само, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, як на підставу для відкриття касаційного провадження.
Вжите національним законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Указане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням і захистом цінностей, утрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення: визначення і зміну конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.
Касаційна скарга не містить аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.
При цьому, скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.
Отже, наведені посилання скаржника на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України мають загальний характер і не можуть вважатися винятковими.
Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 КАС України.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.
Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Суд вважає, що скаржник не довів наявність підстав, вказаних у підпунктах «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у цій справі.
Також, як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).
Втім Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Так, вказана скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування мало ставитися перед судами попередніх інстанцій в межах правових підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях або надали, як на думку скаржника, неправильно.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на відповіді норми (норму) права стосовно якої відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування цієї норми права у подібних правовідносинах. Скаржник повинен навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Скаржник, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України не зазначає належного обґрунтування у чому саме полягає помилка судів першої та апеляційної інстанцій при застосуванні норм права, яку саме норму права судами застосовано неправильно, висновок щодо застосування якої, на думку скаржника потребує висновку Верховного Суду (з обґрунтуванням відповідача, як відповідна норма, на його думку, повинна застосовуватися). Скаржник також не вказує, який, на його думку, правовий висновок повинен бути висловлений у цій справі та який, одночасно, відсутній у рішеннях Верховного Суду.
Посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач стверджує про відсутність правового висновку Верховного Суду, втім подальше обґрунтування касаційної скарги не дає можливості встановити взаємозв`язок наведених доводів скаржника до зазначеної підстави.
Верховний Суд звертає увагу, що саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, Суд вважає, що скаржником не доведено наявність підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Щодо касаційного оскарження ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду 05.06.2024 в частині залишення без змін зазначеної ухвали, Суд зазначає таке.
Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатися з дня отримання пенсійних виплат, а тому позивачем було порушено шестимісячний строк звернення до суду щодо позовних вимог за період до 01.12.2023.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погодилось з висновком суду першої інстанції про те, що наведені позивачем обставини не є поважними та не свідчать про те, що останній не мав реальної, об`єктивної можливості у встановлений законом строк звернутися до суду за захистом своїх прав.
На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого строку. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач не був позбавлений права звернутися до фахівців щодо отримання юридичної допомоги. Спірні правовідносини виникли у 2020 році, а за правничою допомогою позивач звернувся за спливом чотирьох років після призначення пенсії.
Позивачем не надано доказів, що підтверджували б його звернення без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) йому пенсії до пенсійного органу із заявою про надання відповідної інформації. Відтак, посилання позивача на листи відповідача від 01.04.2024 та від 16.05.2024, та необхідність обчислення строку звернення до суду саме з дати отримання вказаних листів, суд апеляційної інстанції вважав безпідставним.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені позивачем обставини, якими обґрунтовано поважність причин пропуску строку звернення до суду із позовною заявою, не пов`язані з об`єктивними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне її подання, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо неповажності наведених позивачем причин та відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду.
Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частинами першої та другої якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається з відповідною заявою, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 року у справі №  510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів  (про  правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).
Суд зазначає, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.
Колегія суддів, проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень, а також мотиви і доводи касаційної скарги, дійшла висновку, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо неповажності наведених позивачем причин та відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду.
Враховуючи вищевикладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано залишив позовну заяву ОСОБА_1 в частини позовних вимог без розгляду, на підставі пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.
Отже, оскаржувані судові рішення (ухвала Луганського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 та постанова Першого апеляційного адміністративного суду 05.06.2024 в частині залишення без змін зазначеної ухвали) є вмотивованими і такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні процесуального закону. Правильне застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що зміст касаційної скарги зводиться до викладення фактичних обставин справи та цитування норм права з посиланням на неправильну оцінку судами попередніх інстанцій доказів у справі, однак, у силу частини другої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 28.01.2025, рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2025 у справі № 360/611/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржникові.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя - доповідач:                                                                                 С.М. Чиркін

Судді:                                                                                                     В.М. Шарапа

                                                                                                              Я.О. Берназюк