ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 р. 	Справа № 520/4780/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2025, (головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А.) по справі № 520/4780/25
за позовом    ОСОБА_1  
до     Головного управління Національної поліції в Харківській області  
про визнання дій протиправними, скасування висновку та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1   (далі також - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги в разі визначення поліцейському внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, інвалідності ІII-ї групи, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 97 закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (зі змінами та доповненнями);
- скасувати висновок ГУНП в Харківській області про призначення одноразової грошової допомоги від 20 грудня 2024 р, затверджений 20 грудня 2024 р. начальником ГУНП в Харківській області, яким ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги за результатами розгляду заяви про призначення одноразової грошової допомоги на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 за № 580-VIII (зі змінами та доповненнями);
- зобов`язати Головне управління національної поліції в Харківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в разі визначення поліцейському внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, інвалідності ІII-ї групи у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 97 закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (зі змінами та доповненнями).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 в задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилається на неповне з`ясування обставин судом першої інстанції, що мають значення для справи, не доведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги в разі визначення поліцейському внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, інвалідності ІII-ї групи, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 97 закону України «Про національну поліцію» .
Головне управління Національної поліції в Харківській області надало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначає, що висновок складено неправомірно.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що підполковник поліції ОСОБА_1 старший оперуповноважений в особливо важливих справах відділу управління ГУНП в Харківській області,  проходив службу в Головному управління Національної поліції в Харківській області з 07.11.2015 до 31.12.2021.
З 31.12.2021 позивача  виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення наказом ГУНП в Харківській області від 22.12.2021 № 93 о/с дск відповідно до пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу)
З 21.03.2023 позивачу встановлено ІІІ (третю) групу інвалідності, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із проходженням служби, що підтверджено довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ № 892677 від 21.03.2023.
20.11.2023 позивачем подано до Головного управління Національної поліції в Харківській області заяву (рапорт) про призначення і виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.
20.12.2024 Головним управлінням Національної поліції в Харківській області складено висновок про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з відсутністю правових підстав, передбачених у пункті 4 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" (проміжок часу з моменту звільнення до дати встановлення інвалідності перевищує шість місяців).
Не погодившись із  діями відповідача позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з правомірності дій  відповідача,  відсутності правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 ч.1 ст.  97 Закону №580-VIIІ з огляду на встановлення інвалідності понад шестимісячний строк з моменту звільнення. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Порядок та підстави призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського, регулюються Законом України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (Закон №580-VIII) і Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 (Порядок №4).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.
Згідно з ч. 1 ст. 97 Закону №580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі зокрема:
3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;
4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
У відповідності до ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, зокрема:
3) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності:
в) III групи - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (ч. ст. 97 Закону №580-VIII).
Наказом Міністерства внутрішніх справ України№4 від 11.01.2016 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 163/28293, який набрав чинності 29.02.2016 року (Порядок №4).
За нормами пп. 2 п. 1 розділу 2 Порядку № 4 у разі встановлення поліцейському інвалідності днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.
Як передбачено у п. 5 розділу 3 Порядку № 4 для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає:
1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності;
2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках);
3) довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати);
4) копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;
5) копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
6) копії акта (актів) розслідування нещасного випадку, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, за формами, визначеними МВС, зокрема про те, що цей випадок не пов`язаний з учиненням поліцейським кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;
7) копію посвідчення інваліда війни (за наявності);
8) копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
9) копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).
За нормами п. 1 розділу 4 Порядку №4 у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у п.п. 4, 5 розділу ІІІ, бухгалтерські служби готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2).
Колегія суддів зазначає, що одноразова грошова допомога призначається при дотриманні трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):
1) інвалідність повинна наступити внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції;
2) інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;
3) причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2018 року, 19 вересня 2018 року, 20 вересня 2018 року, 01 листопада 2018 року по справах №№2340/2663/18, 373/1188/16-а, 296/9456/16-а, 822/3788/17 відповідно.
Судом встановлено, що позивача 31.12.2021, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції за станом здоров`я (через хворобу). З 21.03.2023 позивачу  встановлено інвалідність 3-ї групи; в довідці МЕКС вказано, що "травма, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків".
Колегія суддів звертає увагу, що позивачем дотримано усі умови для отримання вказаної вище одноразової грошової допомоги, окрім того, що інвалідність встановлена пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції, що і стало підставою для прийняття відповідачем спірного висновку від 20.12.2024 щодо відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.
Надаючи оцінку вказаному колегія суддів зазначає таке.
З 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан на території України, який діє на теперішній час.
В період з 01 березня 2022 року по 24 березня 2022 року КЗОЗ «Обласний медико-соціальної експертизи» був в режимі простою, у зв`язку з оголошеним воєнним станом з 24 лютого 2022 року та активними бойовими діями у м. Харкові, що підтверджено листом КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» від 11.02.2025 р. № 01-13/286.
Функції КЗОЗ «ОЦ МСЕ» не передавались. Документи Позивача до КЗОЗ «ОЦ МСЕ» надійшли лише 21 березня 2023 року, коли він був і оглянутий та йому було встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати працездатності.
Колегія суддів звертає увагу, що після отримання травми та звільнення зі служби позивач неодноразово проходив лікування в умовах стаціонару, що підтверджується виписками із медичної документації стаціонарного хворого: -   у період з 31.01.2023 по 07.02.2023;-    у період з 09.02.2023 по 20.02.2023;
Визначений оспорюваними положеннями Закону № 580-VIII шестимісячний строк, протягом якого особі, звільненій зі служби в поліції, може бути встановлена інвалідність унаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в поліції або органах внутрішніх справ, зумовлений потребою встановлення в розумні строки безпосереднього зв`язку між виявленням в особи захворювання (поранення, контузії, травми або каліцтва), несумісного з подальшим проходженням служби, та встановленням їй інвалідності згідно з документами, що стали підставою для її звільнення (рішення медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність до служби в поліції).
На думку Конституційного Суду України, встановлений у пункті 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII порядок отримання одноразової грошової допомоги не допускає невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, не містить ознак дискримінації при реалізації поліцейськими права на соціальний захист, є домірним, має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету.
Конституційний Суд України також вважає, що встановлений державою зазначений порядок забезпечує реалізацію права особи на отримання такої допомоги, і наголошує, що додержання визначених Законом № 580-VIII вимог є обов`язком суб`єктів, які претендують на її отримання. Отже, положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII не суперечать приписам статті 21, частин першої, другої статті 24 Конституції України.
Отже, колегія суддів констатує, що встановлений приписами пункту четвертого частини першої статті 97 Закону №580-VIII строк за характером визначеності є абсолютним, оскільки вказує на конкретний період часу (шість місяців з дня звільнення зі служби для встановлення інвалідності), з яким пов`язано виникнення в особи права на отримання одноразової грошової допомоги і після спливу такого строку право на отримання зазначеної соціальної виплати особа втрачає.
Тож, з огляду на те, що цей строку є присічним (преклюзивним), він у будь-якому разі та незалежно від поважності причин пропуску такого строку поновленню не підлягає.
Однак, Велика Палата Верховного Суду також сформулювала позицію щодо можливості поновлення преклюзивного строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій особи, зокрема, у постановах від 20.06.2018 у справі № 553/1642/15-ц, від 29.08.2018 у справі № 755/17365/15-ц та від 20.03.2019 у справі № 456/450/16-ц, де зазначила, що строкові обмеження для реалізації особою свого майнового права без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій такої особи, не є необхідним у правовій державі; таке обмеження буде непропорційним і неправомірним обмеженням прав особи та неправомірним втручанням у право на мирне володіння своїм майном та реалізації майнових прав.
Жодних інших підстав для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги відповідачем не зазначено
З огляду на наведену правову позицію Верховного Суду, яка підлягає врахуванню відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про те, що зазначена ГУ НП в Харківській області обставина (встановлення інвалідності понад шестимісячний строк з моменту звільнення) не може слугувати підставою для відмови позивачу у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність була встановлена поза межами строку, визначеного пунктом 3 частини 1 статті 97 Закону України «Про національну поліцію» не з вини позивача, а у зв`язку з виникненням обставин: довгостроковим обстеженням та постійним стаціонарним лікуванням, а тому шестимісячний строк був пропущений позивачем із поважних та незалежних від нього причин.
Щодо позовних вимог зобов`язати ГУНП в Харківській області призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Дискреційними є повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
В контексті спірних правовідносин законодавець установив у межах, які визначені законом, відповідач має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення, або встановити податкову пільгу зі сплати місцевих податків та зборів щодо земельної ділянки або ні, спираючись на надану заяву.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
Проте, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі “Олссон проти Швеції” від 24.03.1988), встановлено, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців.
Закон вимагає, щоб він був доступний для особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї, та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. В національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито (рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Гавенда проти Польщі” від 14.03.2002).
Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам. 
Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Враховуючи, що відповідачем не досліджено всі обставини, викладені у заяві, з огляду на вищевикладене та те, що шестимісячний строк був пропущений позивачем із поважних та незалежних від нього причин, колегія суддів вважає, що висновок відповідача від 20.12.2024 щодо відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку із чим необхідно зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 20.11.2023 про призначення і виплату одноразової грошової допомоги в разі встановлення ІІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України «Про національну поліцію» та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 за № 4, з урахуванням висновків суду, викладених в цій постанові.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
З огляду на вищевказане, на думку колегії суддів, доводи та аргументи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову. В свою чергу, судом першої інстанції не повно встановлено фактичні обставини справи, не вірно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування   судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального   права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -   
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 по справі № 520/4780/25 - скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати висновок  Головного управління національної поліції в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги в разі визначення поліцейському внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, інвалідності ІII-ї групи, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 97 закону України «Про національну поліцію»  від 20 грудня 2024 року.
Зобов`язати Головне управління національної поліції в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.11.2023 про призначення і виплату одноразової грошової допомоги в разі встановлення ІІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України «Про національну поліцію» та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 за № 4, з урахуванням висновків суду, викладених в цій постанові.
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	В.А. Калиновський    А.О. Бегунц