справа № 756/4798/24
головуючий у суді І інстанції Яценко Н.О.
провадження № 22-ц/824/17431/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
30 липня 2025 року                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф., 
за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсними Умов та правил надання банківських послуг, Тарифи, які відповідач зазначив частиною договору банківських послуг, -
в с т а н о в и в :
У квітні 2024 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, позичальник) звернувся з позовом до АТ «Універсал Банк» (надалі по тексту - відповідач, кредитодавець, товариство). 
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 21.02.2019 р. між ним та відповідачем шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг було укладено договір (без номера) про надання банківських послуг, згідно до умов якого відповідачем було відкрито позивачу поточний рахунок № НОМЕР_1 . 
За зазначеним договором відповідач також надав йому в користування платіжну картку з кредитною лінією. Погодження інших істотних умов договору відбулося шляхом підписання заяви-анкети із зазначенням в заяві-анкети посилання на Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи. 
Відповідно до п. 4.27 зазначених Умов та правил надання банківських послуг, строк дії кредитної лінії за договором встановлювався на 5 (п`ять) років з правом автоматичного продовження, що вказує та мінімальний строк у 5 (п`ять) років, на який укладався договір. 
Під час користування наданою банківською карткою до 24.02.2022 р. позивач сумлінно виконував усі зобов`язання позичальника щодо внесення мінімального платежу, сплати відсотків тощо, не вдаючись до розшифровки та деталізації нарахованих сум. 
Але після початку повномасштабної агресії з боку російської федерації 24.02.2022 р. через те, що значно погіршилося фінансове становище, сума, яку виставляв АТ «Універсал Банк» для сплати щомісячного платежу по нарахованих відсотках за користування кредитом, стала дуже значною у порівнянні з отримуваним з того моменту доходом, ознайомився з повним текстом Умов та правилами надання банківських Послуг, а також Тарифами, розміщеними на офіційному сайті https://www.monobank.com.ua/umovy. 
Виявилося, що за час дії договору надання банківських послуг відповідач в односторонньому порядку близько 100 разів на власний розсуд змінював Умови та правила надання банківських Послуг, Тарифи (остання редакція, розміщена на сайті відповідача, датована 10.04.2024 р.), через що безпосередньо відбувалися зміни істотних умов договору у порівнянні з тими, що діяли на момент укладання договору. 
При цьому, у п. 4.3.2 Умов і правил надання банківських послуг вказано, що «банк має право вносити зміни до договору, а також у інші умови обслуговування рахунків в порядку та у спосіб, визначені цим договором», 
у п. 7.1.2 Умов та правил надання банківських послуг міститься пряма норма, яка дозволяє відповідачу змінювати істотні умови договору в односторонньому порядку шляхом публікації нових умов договору на своєму офіційному сайті, 
у п. 2.9 Умов, де перелічені істотні умови договору, на противагу вказано, що «викладені в цьому пункті умови є істотними умовами договору, …, при цьому клієнт не має право змінити, відізвати в односторонньому порядку умови, закріплені в цьому пункті». 
З його боку за час дії договору підписання будь-яких документів щодо змін істотних умов договору не відбувалось. 
Зазначав, що як пересічна людина, що не є спеціалістом у галузі банківського обслуговування, фізично неспроможний відстежувати та порівнювати щомісячні зміни у вказаних Умовах та правилах чи інших істотних умовах договору, що викладені зазвичай вузькоспеціалізованими термінами у документах обсягом 150 сторінок. 
У той же час, порівнявши кілька примірників Умов та правил, що діяли у різні проміжки часу, дійшов висновку, що базова відсоткова ставка за користування кредитними коштами на кредитній картці на момент підписання ним анкети-заяви за Умовами від 06.02.2019 р., згідно з п. 9.1.4, складала 3,2% в місяць, тип процентної ставки - фіксована, в редакції умов від 05.04.2022 р. зазначається, що з 01.04.2022 р. та на період дії воєнного стану в Україні базова відсоткова ставка - 1,6% в місяць, у редакції Умов від 06.01.2023 р. базова відсоткова ставка 3,1% в місяць, що прямо свідчить про те, що відсоткова ставка за користування кредитними коштами змінювалась відповідачем неодноразово впродовж всього строку дії договору, що дозволяє зробити припущення про постійну зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами без згоди та без повідомлення про це споживача. Відповідач конкретизовану інформацію щодо історії змін відсоткової ставки не надав. 
В своєму позові посилається на те, що Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи містять вказані вище пункти, що є несправедливими в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а саме всупереч принципу добросовісності створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, що проявляється в односторонньому порядку зміни істотних умов договору та відсотків за користування кредитними коштами з боку відповідача, у тому числі, у більший бік та з вигодою для відповідача. 
Вважає, що допущено порушення принципу рівності сторін договору, що призводить до порушення його прав, споживача. Так зазначає, що не міг впливати на перегляд чи корегування істотних умов договору, оскільки оспорюваний кредитний договір за своєю правовою природою є договором приєднання.
Просив суд згідно з частиною 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», визнати недійсними Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи, які Відповідач зазначив частиною lоговору банківських послуг під час його укладання сторонами шляхом підписання ним анкети-заяви до договору (без номера) про надання банківських послуг від 21.02.2019 р.
 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19 вересня              2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення мотивовано тим, що суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи та докази, на які посилаються сторони, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Скаржник в апеляційній скарзі вказує, що відповідачем у відзиві наведено алгоритм укладення кредитного договору за допомогою мобільного додатку «monobank», у якому відображена процедура входу в додаток, з якого вбачається, що без погодження з Умовами та Правилами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту увійти в додаток та користуватися карткою неможливо, оскільки у випадку, коли особа не погоджується з Умовами і правилами надання банківських послуг у застосунку «monobank» шляхом накладення електронного цифрового підпису, то застосунок «monobank» не переходить на наступний етап входу в головне меню застосунку.
Зазначає, що вказаний алгоритм розроблений таким чином, щоб максимально ускладнити пересічному споживачу ознайомлення з окремими частинами договору, що фактично містить істотні умови в різних документах великого обсягу, та водночас максимально формалізувати процедуру погодження споживача з цими істотними умовами, проставивши лише кілька позначок у відповідних електронних формах, що самі істотних умов договору не містять.
Апелянт посилається на те, що вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що заповненням Анкети-заяви позивач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив із використанням електронно-цифрового підпису, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України, а також, що зазначені обставини свідчать про належне укладення сторонами кредитного договору, в тому числі погодження Умов і правил, шляхом завантаження мобільного додатку «monobank» на мобільний телефон позивача та проставляння електронного цифрового підпису сторін, що свідчить про погодження сторонами усіх істотних умов для відповідного виду договору, з яких сторони досягли згоди, оскільки електронно-цифровий підпис накладався саме на погодження з Умовами і правилами, а не на сам текст Умов і правил. 
 
Також посилається на те, що судом першої інстанції не враховано висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 р. у справі  № 342/180/17-ц/
Відповідно до якої, пересічний споживач банківських послуг не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. 
Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що істотні умови договору в анкеті-заяві не передбачені, а знаходяться в різних документах на електронних ресурсах відповідача та, окрім цього, містять положення, які надають відповідачу право змінювати ці документи та істотні умови договору в односторонньому порядку на власний розсуд, що прямо визначається п. 11 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» як несправедливими умовами договору. 
 
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
 
Від АТ «Універсал Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. 
Апелянт ОСОБА_1 подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване хворобою.
Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Відповідно до частини 1 статті 371 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Статтею 372 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
 
За змістом статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Апеляційний суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України).
Апеляційний суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися у судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Виходячи з норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду, вимог пункту 11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку учасників справи у судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
 
Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, дійшла висновку про таке.
Судом встановлено, що 21.02.2019 р. між позивачем - ОСОБА_1 (клієнт) та АТ «Універсал Банк» (банк) було укладено та позивачем особисто підписано Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг (надалі - Анкета-заява), відповідно до вступної частини якої зазначено, що клієнт просить відкрити йому поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку відповідно до умов договору та наведених нижче умов. 
Відповідно до п. 2 Анкети-заяви позивач погодився з тим, що ця Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (надалі по тексту - договір), укладання якого підтверджує і зобов`язуюсь виконувати його умови. 
Відповідно до п. 3 Анкети-заяви, підписанням цього договору клієнт підтверджує, що ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно з вимог діючого законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони клієнту зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.
Окрім цього, клієнт беззаперечно погоджується з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Клієнт погоджується з тим, що про зміну доступного дозволеного кредитного ліміту банк повідомляє його шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток. 
Відповідно до останнього речення п.10 Анкети-заяви, клієнт надає право та доручає АТ «Універсал Банк» здійснювати договірне списання коштів з усіх своїх рахунків, відкритих у АТ «Універсал Банк», без додаткових його розпоряджень, для погашення будь-яких інших грошових зобов`язань перед АТ «Універсал Банк», що випливають з умов договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між ним та банком.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вказує, що користувався послугами АТ «Універсал Банк», отримав платіжну картку та користувався коштами в межах кредитного ліміту та взагалі банківськими послугами в межах договору про надання банківських послуг. 
АТ «Універсал Банк» також підтверджує ці обставини.
У зв`язку із встановленим, колегія апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що заповнення позивачем Анкети-заяви підтверджується прийняття відповідних умов надання кредиту.
Таким чином, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлення факту укладення договору про надання банківських послуг, отримання платіжної картки позивачем і користування останнім грошовими коштами у межах кредитного ліміту для власних потреб, що  не потребує доказуванню в силу приписів частини 1 статті 82 ЦПК України.
Згідно з статтею 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих кому за законом надані відповідні пільги.
Анкета-заява до договору про надання банківських послуг у відповідності із частиною 1 статті 634 ЦК України є договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до положень статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
Спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу визнання протиправними дій банку в частині нарахування та списання відсотків, пені та штрафних санкцій за договором про надання банківських послуг, що був укладений між АТ «Універсал Банк» та позивачем.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі умов кредитного договору позивач отримав у відповідача платіжну картку, користувався коштами в межах кредитного ліміту та банківськими послугами на умовах укладеного договору.
Таким чином, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з 21.02.2019 р. між позивачем та АТ «Універсал Банк» виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами в межах кредитного ліміту, тобто було укладено кредитний договір.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 79 ЦПК України, зазначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Банком у відзиві наведено алгоритм укладення кредитного договору за допомогою мобільного додатку «monobank», у якому відображена процедура входу в додаток, з якого вбачається, що без погодження з Умовами та Правилами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту увійти в додаток та користуватися карткою неможливо, оскільки у випадку, коли особа не погоджується з Умовами і правилами надання банківських послуг у застосунку «monobank» шляхом накладення електронного цифрового підпису, то застосунок «monobank» не переходить на наступний етап входу в головне меню застосунку.
Із наданого відповідачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з Умовами і правилами, подальше укладення договору кредиту є неможливим, що свідчить про те, що Умови можуть бути погоджені і позивач міг бути ознайомлений з ними ще до активації картки у мобільному додатку і якщо позивачу не підходили Умови він би не отримував картку.
Успішно пройшовши процедуру ідентифікації, позивач 21.02.2019 р. підписав Анкету-заяву.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно з Анкети-заяви згенерована ключова пара з особистим ключем, яка використовувалася для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку (електронний сервіс банку для надання банківських послуг клієнту), з метою засвідчення його дій згідно з договором про надання банківських послуг.
З огляду на викладене, заповненням Анкети-заяви позивач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив із використанням електронно-цифрового підпису, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
З огляду на встановлене, колегія апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що електронно-цифровий підпис накладався саме на погодження з Умовами і правилами, а не на сам текст Умов і правил. 
Враховуючи, що послуги банку в проекті «monobank» надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи та інформацію, яка підлягає доведенню до відома споживачів перед укладенням договору споживчого кредитування, надані позивачу саме через мобільний додаток, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач був ознайомлений саме з правилами, які діяли на час підписання анкети-заяви та відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання.
Також, апеляцій суд встановив, що форма та порядок укладання договору відбулась саме у змішаній формі - підписанням позичальником Анкети-заяви до договору про надання банківських послуг «monobank» шляхом засвідчення генерацією ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який в подальшому також буде використовуватися для накладеного удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором.
Зазначені обставини свідчать про належне укладення сторонами кредитного договору, в тому числі погодження Умов і правил, шляхом завантаження мобільного додатку «monobank» на мобільний телефон позивача та проставляння електронного цифрового підпису сторін, що свідчить про погодження сторонами усіх істотних умов для відповідного виду договору, з яких сторони досягли згоди.
Аналогічна правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 р. у справі № 561/77/19, в якій скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, що між сторонам укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 р. у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 р.                у справі № 234/7159/20.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавстві, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частини 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якою позивач обґрунтовує позовну заяву, законодавець визначив, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним, проте в межах заявлених вимог судом не встановлено підстав для задоволення позову з обставин викладених позивачем.
 
Позивач підписуючи анкету-заяву до договору про надання банківських послуг підтвердив, що ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, які в тому числі містять умови про нарахування неустойки за прострочення повернення кредиту, розмір та порядок зміни кредитного ліміту.
 
Звертаючись з позовом, позивач просить визнати недійсними Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи, які відповідач зазначив частиною договору банківських послуг, проте не конкретизує, які саме та від якої дати, оскільки до матеріалів справи надано декілька редакцій Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг, що діяли в різний період.
З огляду на встановлене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   
 
Дата складення повного судового рішення 14 серпня 2025 року.

 

Головуючий                                                              Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                              Р.В. Березовенко
 
                                                                                                       О.Ф. Лапчевська