КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 756/8106/23 Апеляційне провадження № 22-ц/824/12416/2025	Головуючий у суді першої інстанції - Жук М.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
10 липня 2025 року                                                                        місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                             Оніщук М.І.,
судді                                                Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
секретар                                          Цалко Д.М.,
за участю:
позивача                                         ОСОБА_1 ,
представника відповідача                        ОСОБА_2 ,
представника третіх осіб
приватних нотаріусів                   Олексієнко З.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2025 року про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Лідія Миколаївна. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Панченко Олександр Володимирович, ОСОБА_4 , про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала цивільна за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус КМНО Іванова Л.М., приватний нотаріус КМНО Панченко О.В., ОСОБА_4 , про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.07.2023 було вжито заходи забезпечення позову, накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.06.2024 у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус КМНО Іванова Л.М., приватний нотаріус КМНО Панченко О.В., ОСОБА_4 , про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 19.03.2025 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11.06.2024 залишено без змін.
У квітні 2025 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_2 було подано до суду клопотання про скасування заходів забезпечення позову у виді арешту на нерухоме майно а саме на квартиру АДРЕСА_1 , вжитих ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.07.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус КМНО Іванова Л.М., приватний нотаріус КМНО Панченко О.В., ОСОБА_4 , про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності.
Заяву обгрунтовано тим, що ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову є підставою для скасування заходів забезпечення позову у відповідності до положень ст. 158 ЦПК України.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.04.2025 заяву ОСОБА_3 задоволено. Скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , накладений ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.07.2023 у цивільній справі № 756/8106/23 (т. 3, а.с. 104, 105).
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви представника відповідача відмовити у повному обсязі. 
В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що оскільки спірна квартира належить ОСОБА_4 , який не звертався до суду із заявою про скасування арешту, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, задовольнивши заяву неналежного суб`єкта - ОСОБА_3 .
Також, зазначає, що судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу за відсутності позивача по справі - ОСОБА_1 , попри направлення письмового клопотання про відкладення розгляду.
При цьому, зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано постанову Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 727/7327/17, в якій було зауважено, що до завершення касаційного перегляду забезпечення позову повинно залишатися чинним, якщо існує ризик невиконання майбутнього рішення суду (т. 3, а.с. 113-117).
Позивачка у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити.
Представник відповідача та представник третіх осіб - приватних нотаріусів у судовому засіданні щодо апеляційної скарги заперечували, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.
Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для скасування заходів забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Частиною 9 статті 158 ЦПК України визначено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (ч. 10 ст. 158 ЦПК України).
Отже, законодавцем визначено, що у разі звернення до суду учасника справи із заявою про скасування заходів забезпечення позову, з`ясуванню підлягає питання, який позов забезпечено та як вирішено спір, а саме задоволено чи відмовлено в задоволенні позову.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус КМНО Іванова Л.М., приватний нотаріус КМНО Панченко О.В., ОСОБА_4 , про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.07.2023 вжито заходів забезпечення позову, а саме накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 .
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.06.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус КМНО Іванова Л.М., приватний нотаріус КМНО Панченко О.В., ОСОБА_4 , про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності відмовлено, у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача.
Постановою Київського апеляційного суду від 19.03.2025 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11.06.2024 залишено без змін.
Отже, набрало законної сили судове рішення, яким позивачці в повному обсязі відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Сукупність вищезазначених обставин та положень закону приводить до висновку, що суд першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених ст. 158 ЦПК України, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви та відповідно скасування заходів забезпечення позову.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, задовольнивши заяву неналежного суб`єкта - ОСОБА_3 , який не є власником квартири, колегія суддів відхиляє, адже у відповідності до положень ч. 1 ст. 158 ЦПК України, ОСОБА_3 , як учасник справи (відповідач), має право звертатися до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права та розглянув заяву про скасування заходів забезпечення позову за відсутності доказів повідомлення позивачки про розгляд такої заяви, колегія суддів відхиляє, оскільки положеннями статті 158 ЦПК України, якою регламентовано порядок вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову не визначено обов`язку суду повідомляти про це сторін. 
При цьому, слід зазначити, що матеріали справи містять клопотання ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи від 14.04.2025 (відмітка про ознайомлення з матеріалами справи проставлена ОСОБА_1 14.04.2025), тоді як клопотання про скасування заходів забезпечення позову подане 11.04.2025, що свідчить про обізнаність ОСОБА_1 про наявність такого клопотання в провадженні суду.
Доводи апеляційної скарги про те, що судове рішення оскаржуються у Верховному Суді, а тому передчасно прийнято рішення про скасування заходів забезпечення позову, колегія суддів також відхиляє, з огляду на те, що заходи забезпечення позову, у випадку ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням суду. 
Тобто, оскільки у даній справі судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову, в межах якого було вжито відповідне забезпечення, яке набирає законної сили з моменту прийняття судом апеляційної інстанції постанови, то, в не залежності від касаційного оскарження таких судових рішень, підстави для зберігання дії заходів забезпечення позову відсутні.
При цьому, слід врахувати підстави та предмет позову, а також підстави відмови у задоволенні позову, якими у даному випадку є пред'явлення позову до неналежного відповідача.
З урахуванням вищенаведеного, спростовуються посилання у апеляційній скарзі на необхідність збереження заходів забезпечення позову до ухвалення судом касаційної інстанції остаточного рішення.
Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
У Х В А Л И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2025 року про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Лідія Миколаївна. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Панченко Олександр Володимирович, ОСОБА_4 , про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 18 липня 2025 року.
 
Суддя-доповідач                                                                      М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                 В.А. Шебуєва
 
                                                                                            О.В. Кафідова