ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/11751/24                                                                  Головуючий у 1 інстанції: Баргаміна Н.М.
                                                                             Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 серпня 2025 року                                                                                        м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                  Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Ганечко О.М.
                                                               Ключковича В.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом    ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - Казначейство), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України, яка полягає у порушенні строків та у тривалому невиконанні виконавчого листа у справі №760/16748/22 про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп.;
- зобов`язати Державну казначейську службу України відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» вчинити дії щодо виконання виконавчого листа у справі №760/16748/22 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп.;
- зобов`язати Державну казначейську службу України відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» нарахувати та виплатити позивачу компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, починаючи зі спливу 3-х місячного терміну надходження виконавчого листа до моменту виконання виконавчого листа у справі №760/16748/22 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп.;
- стягнути з Державної казначейської служби України на   користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України, яка полягає у порушенні строків та у невиконанні виконавчого листа у справі №760/16748/22 про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп. Зобов`язано  Державну казначейську службу України відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» вчинити дії щодо виконання виконавчого листа у справі №760/16748/22 про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду суму в розмірі 3000,00 грн. В решті позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Державна казначейська служба України звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині, в іншій частині оскаржуване рішення суду залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, апелянт вказує, що суд першої інстанції не врахував, що Державною казначейською службою України вжито всіх передбачених законодавством заходів щодо виконання виконавчого листа у справі №760/16748/22, а також, не взяв до уваги останню позицію Верховного Суду у відповідній категорії справ. Апелянт звертає увагу на те, що Державною казначейською службою України, на виконання пункту 39 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, у межах одного місяця з дня надходження виконавчого документа у справі № 760/16748/22 подано до Міністерства фінансів України пропозиції щодо збільшення бюджетних призначень за КПКВК 3504030 (у зв`язку із неможливістю здійснення безспірного списання коштів через недостатність асигнувань у Законі про Державний бюджет України на поточний рік). Крім того, такі ж листи з пропозиціями відповідачем надсилались на адресу Міністерства фінансів України за період травень - липень 2024 року. З огляду на викладене, апелянт зазначає про відсутність протиправної бездіяльності Державної казначейської служби України щодо виконання виконавчого листа у справі №760/16748/22.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, в апеляційному порядку підлягає перегляду рішення суду першої інстанції виключно в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві з заявою від 26.02.2024 (вх. № Б-11-681 від 04.03.2024) про виконання виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва від 15.11.2023 по справі №760/16748/22 про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп.
Листом Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві від 04-01.3-10/2983 від 21.03.2024 заява ОСОБА_1 з доданими документами була направлена на виконання до Державної казначейської служби України.     
Державна казначейська служба України листом від 05 квітня 2024 року № 5-11-11/7359 повідомила ОСОБА_1 , що з 27.03.2024 у Казначействі обліковується виконавчий лист Солом`янського районного суду м. Києва від 15.11.2023 по справі   №  760/16748/22. Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» за бюджетною програмою передбачено 150,00 млн гривень. У Казначействі за бюджетною програмою обліковується невиконаних виконавчих документів на суму понад 265,37 млн грн, які надійшли та зареєстровані раніше виконавчого листа у справі № 760/16748/22. Питання щодо перерахування коштів на підставі виконавчого листа у справі № 760/16748/22 розглянеться Казначейством в порядку черговості та в межах відкритих асигнувань після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше зазначених виконавчих листів.
Не погоджуючись з даною бездіяльністю, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. 
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі - Порядок №845, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За визначенням пункту 2 Порядку №845, безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.
Згідно пункту 3 Порядку №845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
За приписами пункту 35 Порядку №845, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації):
1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду;
2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень;
3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності;
4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні;
5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.
Відповідно до пункту 36 Порядку №845, у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду. Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження.
Пунктом 38 Порядку №845 передбачено, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.
Згідно пункту 39 Порядку №845, у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету. Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету.
Як вбачається з матеріалів справи, 27 березня 2024 року до Державної казначейської служби України надійшов виконавчий лист Солом`янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року по справі   №  760/16748/22 про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп.
Листом від 05 квітня 2024 року № 5-11-11/7359 Державна казначейська служба України повідомила ОСОБА_1 щодо обставин виконання судового рішення у справі №760/16748/22.
Так, позивача було повідомлено, що вищевказаний виконавчий лист знаходиться на виконанні за бюджетною програмою за КПКВК 3504030 «Заходи щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб».
Також, Державна казначейська служба України повідомила позивача, що, згідно абзацу підпункту 1 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за черговістю надходження судових рішень до органів Казначейства.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» за бюджетною програмою передбачено 150,00 млн гривень. Казначейством, у межах зазначених вище асигнувань, у поточному році здійснено виконання судових рішень на загальну суму 33,00 млн гривень. У Казначействі за бюджетною програмою обліковується невиконаних виконавчих документів на суму понад 265,37 млн грн, які надійшли та зареєстровані раніше виконавчого листа у справі № 760/16748/22.
З огляду на зазначене, відповідач повідомив ОСОБА_1 , що питання щодо перерахування коштів на підставі виконавчого листа у справі № 760/16748/22 розглянеться Казначейством в порядку черговості та в межах відкритих асигнувань після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше зазначених виконавчих листів.
Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що на територіальні органи Державної казначейської служби України покладено обов`язок виконати рішення суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а у разі неможливості виконання рішення суду протягом двох місяців, обов`язок виконати таке рішення має Державна казначейська служба України у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей шляхом безспірного списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень у порядку черговості надходження виконавчих документів.
Суд першої інстанції зазначив, що станом на час звернення позивача з даним адміністративним позовом до суду виконавчий лист Солом`янського районного суду м. Києва від 15.11.2023 по справі   №  760/16748/22   не виконано.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що визначений пунктом 48 Порядку № 845 для перерахування коштів стягувачу був порушений ДКС України. За таких обставин, тривала бездіяльність Державної казначейської служби України носить протиправний характер.
Колегія суддів не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими, з огляду на наступне.
Слід зазначити, що обов`язок держави відшкодувати шкоду, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень виникає з правовідносин, суть яких можна охарактеризувати як деліктні, а вид юридичної відповідальності - цивільно-правовий. У цих правовідносинах боржником є держава, яка реалізує свій обов`язок щодо відшкодування шкоди (на підставі судового рішення через Державну казначейську службу України, тоді як гарантії держави щодо виконання судових рішень і виконавчих документів, боржником за якими є, зокрема, державний орган, а також участь Державної казначейської служби України у цьому процесі мають інше призначення та завдання. В останньому випадку виконання судових рішень щодо стягнення коштів покладено на органи казначейства як на органи, які здійснюють казначейське обслуговування рахунків відповідного державного органу. Боржником в такому випадку є державний орган, який несе зобов`язання перш за все своїм коштом в межах асигнувань з державного бюджету, що і зумовлює участь Державної казначейської служби України у виконанні таких судових рішень.
Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі № 804/2076/17.
Отже, правова регламентація правовідносин щодо виконання судових рішень, боржниками за якими є в одному випадку державний орган, в іншому - держава, відрізняється, і застосування окремих нормативних положень з однієї сфери правовідносин до іншої є помилковим.
Колегія суддів зазначає, що у справі №  760/16748/22 на користь позивача підлягають стягненню кошти з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, тобто, боржником є  Державний бюджет України, а не державний орган.
При цьому, положення Порядку № 845 не передбачають строку для виконання рішень суду про стягнення відшкодування шкоди з Державного бюджету України.
З огляду на викладене, посилання суду першої інстанції на  висновки Верховного Суду, що викладені в постановах від 23.01.2020   у справі №818/1770/17, від 07.02.2020 у справі №818/597/17, від 04.03.2020 у справі № 809/1330/17 є необґрунтованими, оскільки, дані судові рішення прийнято Верховним Судом за інших обставин справи та правовідносин, в зазначених справах боржником були державні органи, а не Державний бюджет України.
Як було вищезазначено, приписами пункту 39 Порядку № 845 передбачено, що у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету.
Матеріали справи свідчать, що Державною казначейською службою України було надіслано до Міністерства фінансів України лист від 01 квітня 2024 року № 5-05-1-05/6986 з пропозицією щодо необхідності внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України» у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504030.
Тобто, Казначейство, на виконання пункту 39 Порядку № 845, у межах одного місяця з дня надходження виконавчого документа у справі № 760/16748/22 подало до Мінфіну пропозиції щодо збільшення бюджетних призначень за КПКВК 3504030 (у зв`язку із неможливістю здійснення безспірного списання коштів через недостатність асигнувань у Законі про Державний бюджет України на поточний рік).
Крім того, відповідачем, в подальшому, повторно щомісяця надсилались до Міністерства фінансів України відповідні листи з пропозиціями щодо необхідності внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України», а саме, від 02.05.2024 №5-05-1-05/9679, від 03.06.2024 №5-05-1-05/12058, від 02.07.2024 №5-05-1-05/14616, від 01.08.2024 №5-05-1-05/17195, від 02.09.2024 №5-05-1-05/19615.
Таким чином, Державною казначейською службою України було дотримано вимоги пункту 39 Порядку № 845, а тому, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо виконання судового рішення у справі №  760/16748/22.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 24 жовтня 2024 року у справі № 120/4764/21-а.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та дійшов помилкового висновку про необхідність задоволення позову щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача під час виконання рішення суду на користь ОСОБА_1 . 
Як наслідок,  відсутні підстави для задоволення позовної вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Колегія суддів приймає до уваги Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому зазначено, що при викладенні підстав для прийняття рішення суд повинен надати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Судова колегія, також, враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Крім того, у рішеннях ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №  30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково задовольнив частково позовні вимоги ОСОБА_1 , а тому, рішення суду в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.      
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2024 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.
В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

   Суддя-доповідач                                                                         Вівдиченко Т.Р.

   Судді                                                                                            Ганечко О.М.

                                                                                                                            Ключкович В.Ю