ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5372/25 Справа № 186/97/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демиденко С. М. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.
при секретарі – Коляді Я.Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  представника ОСОБА_1 — адвоката Мороза Кирила Тарасовича на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року по справі за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2024 року АТ «СЕНС БАНК» звернулись до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
В обґрунтування позову посилались на те, що тим, що 10 червня 2020 року відповідач уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту №50083179.
Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.
Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації.
Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо Позичальнику кредиту.
Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав внаслідок чого утворилася заборгованість, яка становить 313545,08 гривень.
12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.
Враховуючи викладене представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованість у розмірі 313545,08 гривень.
Рішенням  Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року позов задоволено та ухвалено стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованість за договором № 50083179 про надання кредиту від 10 червня 2020 року, яка утворилась станом на 08 серпня 2023 року у розмірі у розмірі 313545,08 /триста тринадцять тисяч п`ятсот сорок п`ять грн., 08 копійок/, з яких: 233020,18 грн заборгованість за кредитом; 80524,90 грн заборгованість за процентами. Вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не належно виконує свої зобов`язання за укладеним договором й відповідно не надав суду доказів на спростування вказаного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що відповідач звернувся до АТ «Альфа-Банк» з клопотанням від 10 червня 2020 року щодо розгляду питання про оформлення нового кредиту в сумі 276658,76 грн для погашення заборгованості за акцептом/офертою №501138609 строком на 84 місці.
10 червня 2020 року між АТ «Альфа-Банк», найменування якого в подальшому змінено на АТ «Сенс Банк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання кредиту № 500831798, анкетою-заявою про акцепт на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, паспортом споживчого кредиту. Сума кредиту становить 276658,76 грн, строком на 84 місяці, дата повернення кредиту 11 червня 2027 рік, фіксована річна процентна ставка 23%.
Оскільки в указаних вище документах, підписаних відповідачем, визначений розмір процентної ставки за користування кредитом та інші платежі, суд вважає, що сторони погодили умови договору кредиту.
З копії меморіального ордера №437607 від 11 червня 2020 року вбачається що на рахунок відповідача перераховано грошові кошти за кредитним договором №500831798 в сумі 276658,76.
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 500831798 від 10 червня 2020 року належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 08 серпня 2023 року за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 313545,08 грн, з яких: 233020,18 грн заборгованість за кредитом; 80524,90 грн заборгованість за процентами, що підтверджується розрахунком заборгованості.
З копії вимоги про усунення порушень та опису вкладення вбачається, що АТ «СЕНС БАНК» 04 липня 2023 року надсилалася ОСОБА_1 вимога про погашення заборгованості за кредитним договором № 500831798 від 10 червня 2020 року, яка станом на 20 червня 2023 року становила 305062,09 грн.
Відповідно до копії виписки Витягу з державного реєстру банків від 02 грудня 2022 року вбачається, що АТ «Альфа-Банк» змінило найменування на АТ «Сенс Банк».
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не належно виконує свої зобов`язання за укладеним договором й відповідно не надав суду доказів на спростування вказаного.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.
Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Доводи апеляційної скарги про те, що доказами підтверджена заборгованість відповідача за Кредитним договором в межах розміру 214291,88 грн., що є вихідним залишком по рахунку та підтверджується випискою по особовому рахунку, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції на спростування наданого Банком розрахунку не було надано свого розрахунку, квитанцій про сплату кредитної заборгованості, та інш. А тому, вказані твердження апелянта є лише його припущеннями, які нічим не підтверджені. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції, в матеріалах справи містяться виписки з банківських рахунків відповідача, які відображають інформацію про надання кредитних коштів, перерахування в подальшому цих коштів в сумі 276658,76 грн. на погашення попереднього кредиту, здійснені платежі на погашення кредиту який є предметом розгляду в цій справі та перенесення заборгованості по кредиту на рахунок простроченої заборгованості. 
Доводи апеляційної скарги про те, що посилання позивача на укладений кредитний договір з відповідачем саме 10 червня 2020 року матеріалами справи не підтверджені, оскільки не містять доказів підписання вказаного договору у цей день, колегія суддів відхиляє, оскільки міститься сам договір кредиту № 500831798 від 10 червня 20 року викладений в кількох письмових документах (клопотання відповідача від 10 червня 2020 року щодо розгляду питання про оформлення кредиту в сумі 276658,76 грн; оферта на укладання угоди про надання кредиту № 500831798, анкета-заява про акцепт на укладання договору, графік платежів, паспорт споживчого кредиту) всі ці документи містять підпис відповідача. 
При цьому, колегія суддів враховує, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Суд першої інстанції чітко вказав підстави для задоволення позову, які відповідають нормам чинного законодавства та з якими погоджується колегія суддів.
Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Рішення, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  — адвоката Мороза Кирила Тарасовича – залишити без задоволення.
Рішення  Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Вступна та резолютивна частина постанови проголошена 22 липня 2025 року.
Повний текст судового рішення складено 25 липня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко 

О.В. Свистунова