ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 р. 	Справа № 440/258/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2025, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, по справі № 440/258/25
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Міністерства оборони України                        
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 23.09.2024 зареєстрованого під № С-122984;
- зобов`язати Міністерства оборони України розглянути повторно звернення ОСОБА_1 від 23.09.2024 зареєстрованого під № С-122984 та вжити заходів щодо відновлення його порушених прав, закріплених Конституцією та законами України. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 в задоволенні позову відмовлено.
ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що Міністерство оборони України не розглянуло належним чином згідно з чинним законодавством України інформаційний запит-звернення ОСОБА_1 , питання не вирішені та потребують уваги. Відповідач не повідомив та не надав доказів, що позивачу було повідомлено щодо надсилання звернення до іншого органу та причину таких дій. Оскільки позивач надсилав своє звернення до відповідача, тому й очікував відповіді саме від відповідача. Міністерство оборони України повинне було обов`язково повідомити (надати відповідь) ОСОБА_1 , незалежно від того чи відносяться порушені до його компетенції питання/прохання чи ні.
Відповідач скориставшись своїм правом, передбаченим статтею 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на положення частини 1 статті 308, пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 ), що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 , довідкою в/ч НОМЕР_1 від 30.04.2022 № 8870, копії яких містяться в матеріалах справи та наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 10.03.2022 № 4.
28.05.2022 позивач отримав поранення (акубаротравма) під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях України, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо у районі та в період здійснення зазначених заходів поблизу населеного пункту Новоселівка Друга Покровського району Донецької області.
Відповідно до свідоцтва про хворобу № 379 позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
23.09.2024 ОСОБА_1 засобами електронної пошти звернувся до Міністерства оборони України із заявою, в якій просив:
- вжити термінових заходів щодо виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.06.2024 у справі № 440/294/24 та забезпечити (зобов`язати) в/ч НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт на звільнення з військової служби за станом здоров`я   ОСОБА_1 від 14.08.2023 та прийняти відповідне рішення (наказ) за  результатами розгляду, з урахуванням висновків суду;
- здійснити перерахунок грошового забезпечення з моменту надходження до в/ч НОМЕР_1 висновку ВЛК (свідоцтва про хворобу № 379) разом з рапортом на звільнення, оскільки  такого перерахунку відповідно до чинного законодавства не відбулося, а згідно з рішенням вищевказаного суду дії в/ч НОМЕР_1 визнані протиправними та правових підстав відмови у не проведенні звільнення не було;
- вжити заходів щодо термінового надсилання документів позивача на звільнення до ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- вжити заходів щодо подання в/ч НОМЕР_1 документів позивача на УБД;
- вжити заходів щодо видачі ОСОБА_1 направлення на проходження МСЕК;
- вжити заходів щодо виплати недоотриманого грошового забезпечення, додаткової винагороди та інших виплат при звільненні згідно з чинним законодавством;
- вжити заходів щодо видачі позивачу в/ч НОМЕР_1 довідки про безпосередню участь у бойових діях з реальними датами його перебування там;
- забезпечити внесення даних щодо проходження ВЛК (свідоцтво про хворобу № 379) та  висновку про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку до реєстру «ОБЕРІГ»;
- вжити заходів щодо притягнення до відповідальності причетних осіб в/ч НОМЕР_1 , котрі свідомо  не виконують вимоги чинного законодавства України (факт порушення та протиправних дій  встановлено та підтверджено судом) та своїми діями завдають шкоди державі та Збройним Силам України;
- надати копії усіх наказів (розпоряджень), які були прийняті відносно ОСОБА_1 починаючи  від зарахування до військової частини включно з наказом по стройовій частині про звільнення;
- надати довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення, в тому числі додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- надати довідку про отримане (не отримане) майно з підтвердженням зазначеного;
- вжити заходів щодо нарахування та виплати в/ч НОМЕР_1 позивачу додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн розмірі за період лікування з 30.05.2022 по 15.04.2023 (включно) у зв`язку з тяжким пораненням, яке пов`язане із захистом Батьківщини (свідоцтво про хворобу № 379 від 11.04.2023) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з урахуванням фактично виплачених сум за вище вказаний період.
02.10.2024 на електронну адресу ОСОБА_1  надійшло повідомлення від Міністерства оборони України про те, що його звернення зареєстровано за № С-122984 від 02.10.2024.
Відповідно до резолюції начальника управління по роботі зі зверненнями громадян та доступу до публічної інформації ОСОБА_2 звернення № С-122984 від 02.10.2024 надіслано полковнику ОСОБА_3 для опрацювання відповідно до вимог законодавства України.
Згідно з резолюцією начальника Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України Олександра Ленка звернення № С-122948 від 02.10.2024 надіслано генерал-лейтенанту ОСОБА_4 для опрацювання та надання відповіді заявнику відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
Резолюцією тимчасово виконуючого обов`язки начальника Адміністративного управління штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 звернення позивача надіслано підполковнику ОСОБА_6 для опрацювання порушених питань відповідно до вимог законодавства.
Тимчасово виконуючий обов`язки начальника штабу – заступник командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_6 звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 з вимогою від 10.10.2024  № 502/15/9158 про опрацювання заяви ОСОБА_1 від 23.09.2024 в термін до 21.10.2024 та про виконання доповісти до управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в термін до 22.10.2024.
09.10.2024 на електронну адресу позивача надійшло повідомлення від відповідача про те, що звернення було зареєстровано 02.10.2024 за № С-122984 та знаходиться на розгляді і опрацюванні у відповідного органу військового управління.
18.11.2024 позивач звернувся до відповідача зі скаргою, в якій вказав, що станом на 18.11.2024 так і не отримав відповіді від Міністерства оборони України на своє звернення від 23.09.2024, котре отримано та зареєстровано 02.10.2024 за № С-122984. ОСОБА_1 також зазначив, що питання, зазначені у зверненні не вирішені, погрози та насилля не припинені, рішення Полтавського окружного адміністративного суду не виконане, як і вимоги державного виконавця, котрий своєю постановою від 20.09.2024 попередила про кримінальну відповідальність з накладенням стягнення у вигляді штрафу на в/ч НОМЕР_1 . ОСОБА_1 просив повідомити чи було взагалі розглянуто звернення за №С-122984 від 02.10.2024 та які заходи реагування були вжиті.
18.11.2024 на електронну адресу позивача надійшло повідомлення від Міністерства оборони України, в якому вказано, що його скарга зареєстрована за № С-149644 від 18.11.2024.
Відповідно до листа Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 09.12.2024 № 502/15/11628 позивача повідомлено, що в управлінні Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за дорученням в межах повноважень розглянута його скарга до Міністерства оборони України стосовно виплати грошового забезпечення. По суті порушеного питання повідомлено позивачу про нараховане грошове забезпечення та додаткову винагороду за період з 10.03.2022 по жовтень 2024 року. Зазначено, що в/ч НОМЕР_1 на адресу позивача надіслана довідка про нараховане та виплачене грошове забезпечення за вихідним № 4007/13/6045 від 09.12.2024. Доведено до відома, що з метою виконання рішення суду в частині виплати судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн в/ч НОМЕР_1 до Центрального фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслана заявка на замовлення коштів (вих. № 4007/13/6050 від 09.12.2024), після надходження відповідного фінансування на рахунки в/ч НОМЕР_1 , позивачу буде здійснено виплату судових витрат зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн.
Вважаючи бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає в не розгляді його звернення від 23.09.2024 зареєстрованого за № С-122984, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що надіслане позивачем звернення було передано відповідачем на вирішення до іншого органу військового управління, про що повідомлено заявника 09.10.2024 на його електронну адресу, що узгоджується із вимогами пунктів 3, 14 розділу ІІ Інструкції №735. Фактично звернення ОСОБА_1 від 23.09.2024 було передано на вирішення до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що підтверджується відповідними листами з резолюціями уповноважених осіб. З огляду на те, що вимоги, вказані позивачем у зверненні стосувалися проходження ним служби у в/ч НОМЕР_1 та відповідальності її посадових осіб, а в/ч НОМЕР_1 безпосередньо підпорядкована Оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_3 », то саме Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Збройних Сил України є органом військового управління, який уповноважений на вирішення питань, порушених позивачем у його зверненні, та якому Міністерство оборони України передало звернення для розгляду. При цьому рішення, дії чи бездіяльність Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » щодо розгляду звернення від 23.09.2024 не є предметом спору у цій справі, а тому суд не давав їм оцінку. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що передавши звернення ОСОБА_1 від 23.09.2024 на розгляд уповноваженого органу військового управління відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності щодо розгляду заяви позивача, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення врегульовано Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі – Закон № 393/96, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 393/96 громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
За змістом частин 1, 3 статті 3 Закону № 393/96 під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) – це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання – письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Згідно з частинами 1, 6, 7 статті 5 Закону № 393/96 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
За змістом частин 1, 3 статті 7 Закону № 393/96 звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 15 Закону № 393/96 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
За змістом частини 1 статті 19 Закону № 393/96 органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 23.09.2024 зареєстрованого під № С-122984.
Порушені позивачем у зверненні від 23.09.2024 питання стосувалися проходження ним військової служби у в/ч НОМЕР_3 та відповідальності посадових осіб в/ч НОМЕР_3 .
В/ч НОМЕР_3 безпосередньо підпорядкована Оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що підтверджено відповідачем та не заперечується позивачем.
Оскільки розгляд питань, які були вказані в зверненні, належать до компетенції Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », то саме йому з відповідними резолюціями і було скероване звернення позивача для надання відповідей по суті.
Відповідачем до відзиву на позовну заяву було долучено копію листа Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 09.12.2024 № 502/15/11628, який, на думку останнього, і є відповіддю на звернення позивача від 23.09.2024.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що незважаючи на належне пересилання звернення позивача до уповноваженого органу військового управління, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача про таке пересилання, як це передбачено нормами частини 3 статті 7 Закону № 393/96, згідно з якою якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури. Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
За змістом статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Наявне в матеріалах справи повідомлення відповідача від 09.10.2024, яке було надіслано на електронну адресу позивача, про те, що звернення ОСОБА_1 було зареєстровано 02.10.2024 за № С-122984 та знаходиться на розгляді і опрацюванні у відповідного органу військового управління, не може вважатися належним повідомленням про пересилання звернення за належністю відповідному органу чи посадовій особі, оскільки у вказаному повідомленні відсутня інформація про те, що питання, вказані у зверненні, не належать до компетенції відповідача і тому воно пересилається за належністю. Також в ньому не зазначено якому ж саме органу чи посадовій особі переслано звернення позивача.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апелянта щодо порушення відповідачем процедури розгляду його звернення, яка передбачена Законом № 393/96, та як наслідок про наявність підстав для задоволення вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 23.09.2024 зареєстрованого під № С-122984 та зобов`язання Міністерства оборони України розглянути повторно звернення ОСОБА_1 від 23.09.2024 зареєстрованого під № С-122984 з урахуванням положень Закону № 393/96 та висновків суду, викладених у цій постанові.
Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача вжити заходи щодо відновлення порушених прав позивача, які закріплені Конституцією та законами України, колегія суддів вважає передчасними, оскільки Міністерством оборони України не було розглянуто звернення ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону № 393/96, а тому підстави для задоволення таких позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені позивачем судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору за подання позову у розмірі 1211,20 грн та судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,50 грн, а всього 3027,70 грн, належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується положеннями статті 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням «Серявін та інші проти України», та пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень.
Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Положеннями пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів передбачено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначене, дослідивши фактичні обставини та питання права, які лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
Згідно з частинами 1-3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За змістом частини 2 статті 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що, з огляду на відсутність доказів належного повідомлення позивача про пересилання його звернення від 23.09.2024 зареєстрованого під № С-122984 за належністю відповідному органу чи посадовій особі, рішення суду підлягає скасуванню, а позовні вимоги – частковому задоволенню. 
Керуючись ст. ст. 308, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року по справі №   440/258/25 - скасувати. 
Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 23.09.2024 зареєстрованого під № С-122984.
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути повторно звернення ОСОБА_1 від 23.09.2024 зареєстрованого під № С-122984 з урахуванням положень Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР та висновків суду, викладених у цій постанові.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітряних Сил, будинок 6, код ЄДРПОУ 00034022) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору за подання позову у розмірі 1211,20 грн та судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,50 грн, а всього 3027 (три тисячі двадцять сім) гривень 70 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін