ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2029/25 Справа № 205/5815/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дахно М.М. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 липня 2025 року                                                        м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_1 — адвоката Мисечко Катерини Олександрівни на постанову Новокадацького районного суду м. Дніпра від 03 липня 2025 року якою провадження щодо 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - 
В С Т А Н О В И В :
Цією постановою провадження за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, 04.03.2025 близько 16:00 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство економічного характеру, а саме не пустив у квартиру свою колишню дружину ОСОБА_1 , висловлювався у її бік нецензурною лайкою, чим викликав у останньої переляк за своє життя та здоров`я.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою представник потерпілої ОСОБА_1 - адвокат Мисечко К.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та постановити нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що в протоколі про адміністративне правопорушення чітко зазначено про здійснення психологічного та економічного насильства відносно потерпілої.
Вказує, що суд не врізував інші докази, а саме пояснення потерпілої, в яких вона зазначила про тривалість протиправних дій ОСОБА_2 щодо позбавлення її житла та погроз у її адресу, пояснення свідка, рапорт працівника поліції. Протиправні дії ОСОБА_2 дуже ускладнили стан здоров`я потерпілої та її психічний стан.

В суді апеляційної інстанції представник потерпілої Мисечко К.О. (в режимі відеоконференції) та потерпіла ОСОБА_1 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суддя забезпечив всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставини справи про адміністративне правопорушення, а його висновки відповідають фактичним обставинам провадження.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Згідно зазначених норм закону особу можливо притягнути до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення тільки на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, в якому встановлені місце, час вчинення, фактичні обставини події та кваліфікуючі ознаки правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення має містити в собі належним чином встановлені та підтверджені відомості і факти, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення.
Так, протокол, складений щодо ОСОБА_2 , не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, так як складений з порушенням вимог ст. 251 КУпАП, оскільки фактично хоч і містить кваліфікуючі ознаки адміністративного правопорушення, які передбачені в диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, проте вони належним чином не встановлені, у зв`язку з чим є недопустимим доказом, що унеможливлює притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності на підставі цього протоколу.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з протоколу про адміністративне правопорушення не зрозуміло, чи завдана діями шкода фізичному або психічному здоров“ю потерпілої.
Крім того, наявність економічного насильства, про що зазначається в протоколі про адміністративне правопорушення, у зазначений в протоколі час та місці не підтверджується жодним наявним в матеріалах справи доказом.
Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 30 травня 2013 року у справі «Малофєєва проти Росії», рішення від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Необхідно зазначити, що відповідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України»).
Згідно з вказаною позицією ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
За таких обставин, наведені вище обставини у своїй сукупності вказують на те, що в ході провадження у цій справі не доведено наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду — без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника потерпілої  ОСОБА_1 — адвоката Мисечко Катерини Олександрівни – залишити без задоволення.
Постанову Новокадацького районного суду м. Дніпра від 03 липня 2025 року щодо  ОСОБА_2  — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун