Справа № 149/93/25 
Провадження № 33/801/782/2025
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач: Медяний В. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2025 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний  суд у складі судді  Медяного В.М., розглянувши у  відкритому судовому  засіданні апеляційну  скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03 липня 2025 року, 

установив:

Оскаржуваною постановою   ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Також увалено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судом установлено, що 05.01.2025 о 01:27 год. по проспекту Свободи, 11 в м. Хмільник Вінницької області ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Opel , д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилась, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що постанова є незаконною, оскільки суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, не забезпечив повного й всебічного розгляду справи, формально послався у постанові на протокол про адміністративне правопорушення, відеозапис з нагрудної камери поліцейського та інші докази, не надавши їм належної оцінки. Апелянтка стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази керування нею транспортним засобом, а також відсутні докази механічного руху транспортного засобу, зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення. Також вважає, що працівниками поліції недотримано визначений ст. 266 КУпАП порядок проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки з доданих до протоколу відеозаписів із нагрудної камери поліцейського вбачається, що вона від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відмовлялась та погодилась пройти такий огляд. Натомість її відмова від проходження огляду на стан сп`яніння фактично була спровокована поліцейськими, які з незрозумілих причин пропонували знову пройти огляд, отримавши перед цим згоду на його проходження.
У судове засідання   ОСОБА_1  та її адвокат Костюк С.М. не з`явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, адвокат Костюк С.М. на електронну пошту апеляційного суду надіслав клопотання про проведення судового розгляду у його відсутність та відсутність ОСОБА_1 . Таким чином, їх відсутність не перешкоджає апеляційному розгляду. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 213093, 05.01.2025 о 01:27 год. по проспекту Свободи, 11 в м. Хмільник Вінницької області ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Opel , д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилась, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентною особою в межах повноважень, наданих їй, у якому чітко викладено як суть правопорушення, так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи. Якихось істотних недоліків протоколу, які б тягли визнання його недопустимим доказом, не вбачається.
Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 вини у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, її вина стверджується: вказаним протоколом про адміністративне правопорушення, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; направленням ОСОБА_1 на огляд до КНП "Хмільницька ЦЛ" від 05.01.2025 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого ОСОБА_1 як водій, у якої в результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, рапортом т.в.о.заступника командира взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП старшого лейтенанта поліції М. Постолатія від 05.01.2025, а також відеозаписом з нагрудної камери поліцейських.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Таким чином, факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксований відповідними, належними достовірними та достатніми доказами, які узгоджуються між собою, із іншими доказами у справі та є підтвердженням наявності у діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у її відмові як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
З огляду на викладене, твердження апелянтки в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими. 
Оскаржуючи постанову суду першої інстанції, апелянка також стверджує про відсутність доказів керування нею транспортним засобом та відсутність доказів механічного руху транспортного засобу, зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення, проте апеляційний суд не погоджується з вказаними доводами.
Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року в справі №404/4467/16-а.
Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу. За відсутності доказів керування особою, яка притягується при обставинах, вказаних у протоколі, така особа в розумінні диспозиції ст. 130 КУпАП не є суб`єктом вчинення даного адміністративного правопорушення за ознакою відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, так як відсутні докази керування ним транспортним засобом на момент зупинення автомобіля працівниками поліції і як наслідок не може нести відповідальність.
Як убачається з матеріалів судового провадження, судом першої інстанції у судовому засіданні встановлено, що працівники поліції зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 в нічну пору доби. Поліцейські підійшли до автомобіля, за кермом якого перебувала ОСОБА_1 , під час перевірки документів, а саме її посвідчення водія, поліцейськими були виявлені ознаки його підробки, у зв`язку з чим поліцейськими було викликано слідчо-оперативну групу. Також під час розмови із ОСОБА_1 поліцейські запитали, чи не вживала вона алкогольні напої, та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння у зв`язку з виявленими у неї ознаками, зокрема, запахом алкоголю. Спочатку ОСОБА_1 не заперечувала щодо проходження огляду на місці зупинки, їй було роз`яснено послідовність дій, які необхідно вчинити для проведення огляду за допомогою газоаналізатора, а також наслідки відмови від проходження огляду. Після чого ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського пройти огляд на місці зупинки або в лікарні відмовилася. При цьому їй було роз`яснено наслідки такої відмови та повідомлено про складання стосовно неї матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП, роз`яснено її права.
Апеляційними судом досліджено також як доказ відеозапис із нагрудної камери поліцейських, з якого слідує, що 05 січня 2025 року в 01 год. 27 хв. працівники поліції у службовому автомобілі зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , за кермом сиділа жінка. При цьому із наявного відеозапису вбачається, що надворі темна ніч та жодних інших осіб під час зупинки поліцейськими транспортного засобу не перебувало. Окрім цього, апеляційний суд ураховує те, що факт керування транспортним засобом у суді першої інстанції не заперечувався ОСОБА_1 , яка хоч і в судовому засіданні свою вину у вчиненому не визнала, однак повідомила, що за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, вона підвозила знайомого військового до м. Хмільник та була зупинена працівниками поліції через несправність автомобіля, а потім їй сказали, що було порушення комендантської години. Зазначила, що вона спочатку погодилась пройти огляд на стан сп`яніння, однак після того як приїхала слідчо-оперативна група, їй ще раз запропонували пройти огляд і вона відмовилась.
Отже, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, є доведеним, а тому апеляційний суд не вбачає підстав надалі надавати оцінку доводам апеляційної скарги в цій частині, оскільки розцінює їх не інакше, аніж спосіб захисту з метою уникнення від адміністративної відповідальності.
Що стосується доводів про те, що працівниками поліції недотримано визначений ст. 266 КУпАП порядок проведення огляду на стан сп?яніння, оскільки з доданих до протоколу відеозаписів із нагрудної камери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння не відмовлялась та погодилась пройти такий огляд, а її наступна відмова від проходження огляду на стан сп`яніння фактично була спровокована поліцейськими, які з незрозумілих причин пропонували знову пройти огляд, отримавши перед цим згоду на його проходження, то вони були предметом розгляду в суді першої інстанції.
З вказаного приводу судом першої інстанції обґрунтовано зазначено про те, що ОСОБА_1 хоча і не заперечила спочатку щодо проходження огляду, однак у подальшому будь-яких дій щодо такого проходження не вчиняла, а після того, як працівниками поліції було їй роз`яснено процедуру проходження огляду на стан сп`яніння вона відмовилась від його проходження.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних даних щодо протиправності дій працівників поліції. Також матеріали справи не містять жодних заяв або клопотань, або інших пояснень ОСОБА_1 з приводу незаконних дій працівників поліції, результати таких оскаржень, а сама незгода з діями працівників поліції фактично була висловлена ОСОБА_1 лише під час подання апеляційної скарги, що можна розцінювати, як спосіб захисту, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд відхиляє.
Зрештою доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності у її діях складу та події адміністративного правопорушення носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянтки, викладений нею у поданій апеляційній скарзі.
Суд першої інстанції відповідно до статей 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи, а викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи.
На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов до переконання про відсутність законних підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування правильної, належно вмотивованої постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну  скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03 липня 2025 року стосовно  ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

 Суддя                                                    В.М. Медяний