УХВАЛА

31 липня 2025 року
м. Київ

справа №187/233/25
адміністративне провадження №К/990/32361/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Кашпур О.В.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції
на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2025 року
у справі №187/233/25
за позовом ОСОБА_1         
до Департаменту патрульної поліції                 
третя особа: інспектор СВП ВРПП ДРУП № 1 в Дніпропетровській області Василенко О.О.,
про притягнення до адміністративної відповідальності, -
В С Т А Н О В И В :
18 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Департаменту патрульної поліції, третя особа: інспектор СВП ВРПП ДРУП № 1 в Дніпропетровській області Василенко О.О., про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГБВ № 871323 від 05 лютого 2025 року, якою на позивача був накладений штраф у розмірі 425,00 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 117 КУпАП.
Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: інспектор СВП ВРПП ДРУП № 1 в Дніпропетровській області Василенко О.О., про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності -задоволено повністю.
17 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника Департаменту патрульної поліції Машталер А.А. до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання про виправлення описки в резолютивній частині рішення.
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача Департаменту патрульної поліції Машталер Альони Андріївни про виправлення описки у справі №187/233/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: інспектор СВП ВРПП ДРУП № 1 в Дніпропетровській області Василенко О.О., про притягнення до адміністративної відповідальності.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду апеляційної інстанції заяви про поновлення строку із зазначенням поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та доказів сплати судового збору.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання Департаменту патрульної поліції про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01.04.2025 у справі №187/233/25. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року у справі №187/233/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: інспектор СВП ВРПП ДРУП № 1 в Дніпропетровській області Василенко О.О., про притягнення до адміністративної відповідальності.
Не погодившись з таким судовим рішенням суду апеляційної інстанції, скаржником подано касаційну скаргу.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Аналіз матеріалів касаційної скарги свідчить про її невідповідність вимогам статті 330 КАС України.
Відповідно до частини четвертої статті 330 КАС України до касаційної скарги, зокрема, додається документ про сплату судового збору.
В касаційній скарзі скаржник вказує, що він оскаржує судове рішення першої інстанції саме в частині визначення суб`єкта владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань якого належить відшкодувати визначені судовим рішенням судові витрати. Зазначає, що при апеляційному та касаційному оскарженні додаткових судових рішень, ухвалених відповідно до пунктів 2-3 частини 1 статті 252 КАС України, а саме: при ухваленні рішень, в яких суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення, або судом не вирішено питання про судові витрати, судовий збір не сплачується, оскільки розмір судового збору при поданні позову не залежить від того, який спосіб виконання судового рішення, у разі задоволення позовної вимоги по суті спору, просить обрати позивач, або від вимоги щодо розміру та порядку розподілу судових витрат. Вказані питання не є самостійними позовними вимогами в розумінні КАС України і не входять до ціни позову, тому не підлягають оплаті окремо при зверненні до суду із позовом або відповідною заявою, передбаченою процесуальним законодавством, тобто не є об`єктом справляння судового збору. Просить врахувати правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 20 грудня 2019 рок у справі №240/6150/18.
Проаналізувавши вищезазначене клопотання скаржника, Верховний Суд прийшов до наступних висновків.
Так, Судом встановлено, що скаржник вже звертався до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій зазначив таке ж саме обґрунтування щодо не сплати судового збору. 
Верховний Суд повторно звертає увагу скаржника на наступному.
Дійсно, в постанові Верховного Суду від 20 грудня 2019 рок у справі №240/6150/18 зроблено правовий висновок згідно якого, при апеляційному та касаційному оскарженні додаткових судових рішень, ухвалених відповідно до пунктів 2-3 частини першої статті 252 КАС України, а саме: при ухваленні рішень, в яких суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення або судом не вирішено питання про судові витрати, судовий бір не сплачується, оскільки розмір судового збору при поданні позову не залежить від того, який спосіб виконання судового рішення, у випадку задоволення позовної вимоги по суті спору, просить обрати позивач, або від вимоги щодо розміру та порядку розподілу судових витрат. Вказані питання не є самостійними позовними вимогами в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та не входять до ціни позову, тому не підлягають оплаті окремо при зверненні до суду із позовом або відповідною заявою, передбаченою процесуальним законодавством, тобто не є об`єктом справляння судового збору.
В той же час, згідно до приписів частин першої, другої та третьої статті 133 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи. 
Положення статті 139 КАС України передбачають, зокрема, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно до статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно частини 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Таким чином, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. Серед іншого, КАС України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме:
1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина 3 статті 143 КАС України);
2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат. (частина 6 статті 143 КАС України);
3) судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 252 КАС України).
У таких випадках суд виносить додаткове рішення у порядку, визначеному статтею 252 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Верховний Суд звертає увагу, що скаржник не оскаржує ані додаткове рішення суду першої інстанції ані додаткове рішення суду апеляційної інстанції ані рішення суду в частині судових витрат, в спосіб передбачений КАС України.
Так, рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: інспектор СВП ВРПП ДРУП № 1 в Дніпропетровській області Василенко О.О., про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності -задоволено повністю.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення ГБВ № 871323 від 05 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 117 КУпАП - скасовано, а провадження у справі закрито за відсутності в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять грн. 60 коп.)
Департамент патрульної поліції не звертався до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вказане рішення суду тобто, не оскаржував його в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн.
Скаржник 17 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника Департаменту патрульної поліції Машталер А.А. до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання про виправлення описки в резолютивній частині рішення.
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача Департаменту патрульної поліції Машталер Альони Андріївни про виправлення описки у справі №187/233/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: інспектор СВП ВРПП ДРУП № 1 в Дніпропетровській області Василенко О.О., про притягнення до адміністративної відповідальності.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу. Тобто, скаржником оскаржено лише ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача Департаменту патрульної поліції Машталер Альони Андріївни про виправлення описки, що не може вважатися оскарженням рішення суду в частині судових витрат.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду апеляційної інстанції заяви про поновлення строку із зазначенням поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та доказів сплати судового збору.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання Департаменту патрульної поліції про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01.04.2025 у справі №187/233/25. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року у справі №187/233/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: інспектор СВП ВРПП ДРУП № 1 в Дніпропетровській області Василенко О.О., про притягнення до адміністративної відповідальності.
До Верховного Суду скаржник звернувся з касаційною скаргою на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2025 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року у справі №187/233/25.
Отже, твердження скаржника, що ним оскаржується судове рішення в частині судових витрат, є безпідставними, а судовий збір в такому випадку має сплачуватися на загальних засадах.
Суд потворно вказує, що питання, пов`язані із розміром ставок судового збору, порядком сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору регулюються Законом України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі - "Закон № 3674-VI").
Відповідно до підпункту 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону     №3674-VI ставка судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу суду встановлена на рівні одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Під дію названої норми підпадають ухвали судів, якими вирішуються питання, пов`язані з процедурою розгляду адміністративної справи, інші процесуальні питання, та якщо ці ухвали можуть бути оскаржені у випадках, установлених процесуальним законом.
Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 1 січня 2025 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3028 грн.
Частиною третьою статті 4 Закону України №3674-VI установлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, ставка судового збору, що підлягає сплаті за звернення з касаційною скаргою складає 2422,40 грн.
Крім того, за змістом частин першої, другої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень 28 травня 2025 року Третім апеляційним адміністративним судом постановлено оскаржувану ухвалу. Повний текст судового рішення складено того ж дня, тому останній день строку на касаційне оскарження припадав на 27 червня 2025 року, а скаргу надійшла 30 липня 2025 року.
Скаржником заявлено клопотання про поновлення строку, в обґрунтування якого зазначено, що вже звертався до Верховного Суду з касаційною скаргою, яку ухвалою Верховного суду від 24 липня 2025 року було повернуто, у зв`язку з не усуненням недоліків касаційних скарги. Скаржник зазначає, що вперше звернувся до Суду в строк визначений законом, а повторно звернувся з касаційною скаргою в найкоротші строки.
Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів зазначає наступне.
Суд звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об?єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов?язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об?єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов?язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов?язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.
30 травня 2025 року скаржник через підсистему «Електронний суд» вперше звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою
Верховний Суд ухвалою від 05 червня 2025 року залишив без руху касаційну скаргу скаржника надавши строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення її недоліків шляхом надання документа про сплату судового збору в установленому законом розмірі.
На виконання цієї ухвали та в межах встановленого у ній строку, скаржник направив до суду клопотання, в якому скаржник повторно вказує, що скаржник оскаржує судове рішення першої інстанції саме в частині визначення суб`єкта владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань якого належить відшкодувати визначені судовим рішенням судові витрати. Просить врахувати правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 20 грудня 2019 рок у справі №240/6150/18.
Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2025 року продовжено Департаменту патрульної поліції строк для усунення недоліків касаційної скарги для сплати судового збору в повному обсязі. Надано скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги.
В ухвалі Верховного Суду від 23 червня 2025 року скаржнику роз`яснено, що твердження скаржника, що ним оскаржується судове рішення в частині судових витрат, є безпідставними, а судовий збір в такому випадку має сплачуватися на загальних засадах. 
Скаржник повторно звернувся до суду касаційної інстанції не сплативши при цьому судовий збір та повторно вказавши, що ним оскаржується судове рішення в частині судових витрат.
Верховний Суд, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, водночас зауважує, що таке право не є абсолютним. 
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.
Слід зазначити, що право у визначених законом випадках на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 КАС України дозволяє дійти висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Такий підхід до визначення категорії поважності причин пропуску процесуального строку окреслено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі N 9901/546/19, у якій акцентувалась увага й на тому, що нормами статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Проаналізувавши вищенаведені приписи процесуального закону, Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що ними чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні відповідного процесуального документу повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Верховний Суд в постанові від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21, зважаючи на зміст норм процесуального права, якими врегульовано питання строків апеляційного оскарження та їх поновлення, вимоги до процедурних рішень суду апеляційної інстанції, ухвалених з цього питання, а також беручи до уваги продемонстровані національними судами та ЄСПЛ підходи до поновлення процесуальних строків, правові позиції Верховного Суду з цього приводу, вважав, що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:
- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;
- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;
- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;
- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;
- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.
Висновок Верховного Суду у справі № 200/3692/21 є актуальним і щодо вирішення питання поновлення строків на касаційне оскарження.
Колегія суддів уважає за необхідне зазначити, що учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством, для належного виконання процесуальних обов`язків.
Зазначений підхід щодо застосування положень статті 44 КАС України відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 18 січня 2023 року у справі №160/6211/21, від 14 лютого 2023 року у справі №240/462/22 та від 20 квітня 2023 року у справі №440/7433/21.
Згідно з усталеною практикою, викладеною в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (п. 109 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії ) (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") (Application no. 11681/85).
Усталеною є і практика Верховного Суду, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.
Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Крім того, статтею 44 КАС України регламентовано обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Тому, виконання обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми, змісту і строку подання касаційної скарги покладається на особу, яка має намір її подати, а тому остання повинна вчиняти усі необхідні для цього дії.
Крім того, скаржником не продемонстровано добросовісного ставлення до реалізації ним права на касаційне оскарження оскільки, недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги так і не усунуті станом на момент повторного звернення з касаційною скаргою.
Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для визнання, викладених скаржником у заяві про поновлення строку касаційного оскарження, причин пропуску такого строку поважними.
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України, касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів та документу про сплату судового збору.
Реквізити для сплати судового збору:
ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102;
код отримувача ЄДРПОУ: 37993783;
банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)
номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA288999980313151207000026007;
код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)";
призначення платежу: "*;101; _____ (код ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи або серія та номер паспорта громадянина України в установлених законом випадках); судовий збір, за позовом _____ (ПІБ/назва), Верховний Суд (Касаційний адміністративний суд)".
Керуючись статтями 329, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ :
1. Визнати неповажними, зазначені Департаментом патрульної поліції підстави для поновлення пропущеного процесуального строку.
2. Касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі №187/233/25 - залишити без руху.
3. Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду касаційної інстанції:
-                     заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів;
-                     документу про сплату судового збору у встановленому законом розмірі.
4. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали, зокрема, якщо наведені скаржником підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані судом неповажними або відсутністю клопотання про поновлення цього строку, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
5. У разі невиконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху в установлений судом строк в іншій частині, касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає. 

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
О.В. Кашпур 
 Ж.М. Мельник-Томенко ,
Судді Верховного Суду