ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 683/3529/24
Провадження № 22-ц/820/793/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Плінська І.П.,
                з участю заявниці ОСОБА_1 та її представника,
                       
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , заінтересовані особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про встановлення факту родинних відносин, факту перебування на утриманні, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області в складі судді Андрощука С.М. від 14 січня 2025 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , який діяв як законний представник малолітнього сина ОСОБА_3 , звернулися в суд із заявою про встановлення фактів родинних відносин та фактів перебування на утриманні. Вказували, що заявниця ОСОБА_1 є бабусею військовослужбовця ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Мати ОСОБА_4 . ОСОБА_5 (до одруження - ОСОБА_6 ) померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а його батько ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Заявник ОСОБА_2 був цивільним чоловіком померлої ОСОБА_5 , діє в інтересах їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є братом загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 .
Після смерті ОСОБА_5 фактичним утриманням, забезпеченням сім`ї всім необхідним, у тому числі здійснення матеріального (фінансового) забезпечення більшості потреб бабусі та брата, з якими загиблий разом проживав і був пов`язаний спільним побутом і веденням спільного господарства, повністю взяв на себе ОСОБА_4 , який враховував свій працездатний вік, постійний важкий стан здоров`я бабусі та скрутне фінансове становище родини.
25.02.2022 року ОСОБА_4 був призваний на військову службу в ЗСУ. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання завдання в районі населеного пункту Новоданилівка Пологівського району Запорізької області внаслідок танкового обстрілу позицій він загинув.
Заявникам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку загибеллю (смертю) старшого солдата ОСОБА_4 та рекомендовано звернутися до суду щодо встановлення факту перебування баби та брата на утриманні загиблого солдата ОСОБА_4 на час його загибелі.
ОСОБА_4 з дня свого народження до дня загибелі зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 разом з іншими членами сім`ї, зокрема, бабусею ОСОБА_1 та братом ОСОБА_3 . 
ОСОБА_4 користувався як член сім`ї житловим будинком, допомагав сплачувати комунальні послуги, надавав кошти на необхідні речі, купував продукти та господарчі товари, робив ремонт, купував меблі та техніку. Бабуся ОСОБА_4 . ОСОБА_1 отримує пенсію за віком. Брат загиблого військовослужбовця ОСОБА_8 є малолітнім і як син померлої ОСОБА_5 отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Крім коштів, які надавав ОСОБА_4 на утримання рідних, у період із жовтня 2021 року по вересень 2024 року, окрім пенсії бабусі та пенсії у зв`язку із втратою годувальника, інших доходів у родини не було. 
Дохід ОСОБА_4 , зокрема, у період несення військової служби, був у рази вищий, ніж сумарний дохід ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . 
Військовослужбовець до самого моменту загибелі перераховував або привозив особисто значні кошти на життєзабезпечення сім`ї, в тому числі для оплати комунальних послуг, купівлі продуктів харчування та інших необхідних товарів, техніки, здійснення ремонту. Зокрема, в період 2020-2021 років ОСОБА_4 придбав молодшому брату Вадиму сучасний планшет та смартфон, а у 2022 році - дороговартісний ноутбук. Павло не тільки весь час утримував неповнолітнього брата, але і дбав про його фізичний, духовний і моральний розвиток, допомагав у навчанні, показував приклади заняття спортом, проводив роз`яснювально-виховну роботу щодо складних життєвих питань чи ситуацій. Завдяки фінансовій допомозі брата ОСОБА_9 у школі був на постійному харчуванні за рахунок фактично брата, а не держави.
Заявники зазначали, що грошові перекази ОСОБА_4 не були одноразовими, а надавалися систематично протягом тривалого періоду часу і були основним джерелом доходу сім`ї, бабусі та брата загиблого.
Встановлення зазначених у заяві юридичних фактів необхідно заявникам для призначення та виплати їм грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начального складу, поліцейським, та їх сім`ям під час дії воєнного стану». 
З врахуванням наведеного, заявники просили суд встановити факт родинних відносин між фізичними особами, що ОСОБА_1 є членом сім`ї – бабусею, а ОСОБА_3 є членом сім`ї, братом загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , що загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті бойових дій під час участі у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Також просили встановити факт перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та на утриманні загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 на момент його смерті.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14.01.2025 року заяву задоволено частково. Встановлено факт, що має для заявника юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 була членом сім`ї ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , а в іншій частині – відмовлено.
Встановлено факт, що має для заявника юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 був членом сім`ї ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , а в іншій частині - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 просять скасувати як незаконне рішення суду в частині відмови у встановленні фактів їх перебування на утриманні та задовольнити заяву повністю. На думку апелянтів, суд першої інстанції не дав належної оцінки представленим письмовим доказам, показанням свідків, не в повній мірі встановив обставини справи і помилково витлумачив надання загиблим військовослужбовцем грошової та побутової допомоги як епізодичної, несистематичної або несуттєвої.
Не враховано, що доходи заявників є невисокими, їх не вистачає навіть на покриття базових потреб родини.
Судом першої інстанції проігноровано наявність у заявників підтверджуючих документів, із змісту яких чітко вбачається обсяг, систематичність, розмір допомоги ОСОБА_4 протягом усього періоду перебування останнього на військовій службі. Так, згідно банківської виписки від 10.07.2024 року ОСОБА_4 перераховував значну частину свого грошового забезпечення військовослужбовця на користь родини - загалом з березня 2022 року по грудень 2023 року переказав 142304,37 грн., тобто, близько 7905,80 грн. на місяць. 
Суд безпідставно взяв до уваги епізодичні незначні доходи батька ОСОБА_3 як більш суттєве джерело доходу, тоді як перекази ОСОБА_4 значно перевищували як дохід батька ОСОБА_9 , так і пенсію останнього.
Також суд помилково врахував як додатковий дохід ОСОБА_1 орендну плату за земельну ділянку, хоча переважна частина цього доходу була отримана в орендаря наперед у 2021 році і використана на лікування нею важкохворої доньки ОСОБА_5 . Попри те, що розмір пенсії ОСОБА_1 не є меншим за визначений прожитковий мінімум, помилковим є висновок суду, що вона могла за рахунок пенсії забезпечувати усі свої потреби та належний рівень життя. При цьому загиблий ОСОБА_4 як онук відповідно до ст.ст. 264, 266 СК України мав обов`язок утримувати свою бабу, оскільки її донька (його матір) померла.
Факт здійснення загиблим постійного перерахунку коштів заявникам, купівля матеріальних цінностей, продуктів харчування, ліків помилково судом розцінена лише як фінансова участь у витратах, направлених на благополуччя сім`ї. 

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 24.04.2025 року, 08.07.2025 року залучено до участі в справі Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області яку належних заінтересованих осіб.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 , представник заявників підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.
У поданих заявах представники заінтересованих осіб покладаються на думку суду при вирішенні апеляційної скарги.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Так, встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 25.02.2022 року призваний на військову службу до лав ЗСУ, загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання в районі с. Новоданилівка Пологівського району Запорізької області.
Заявниця ОСОБА_1 є бабою військовослужбовця ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Батько ОСОБА_4 - ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , його матір ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сином заявника ОСОБА_2 і братом (по матері) загиблого ОСОБА_4 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 листами від 05.08.2024 року №1/4606, №1/4607 повідомив ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про рішення комісії Міністерства оборони України щодо повернення їх заяв про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця на доопрацювання з метою надання документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують, що вони перебували на утриманні загиблого військовослужбовця (копії документів, наданих Пенсійним фондом України, які підтверджують право на призначення пенсії в разі втрати годувальника або факт призначення пенсії за загиблого, судового рішення про встановлення факту перебування на його утриманні на дату загибелі), що дають право на отримання одноразової грошової допомоги.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з того, що  ОСОБА_4 був зареєстрований з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за однією адресою та перебував з ними в родинних відносинах, інформація про його проживання за іншою адресою та наявність у нього іншої сім`ї відсутня, тому підлягає встановленню юридичний факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були членами сім`ї ОСОБА_4 .
Відмовляючи у встановленні фактів перебування на утриманні, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок утримання малолітнього ОСОБА_3 покладено на його батька ОСОБА_2 , ОСОБА_4 не утримував брата і не мав такого обов`язку. Перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_4 не доведено достатніми та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду в частині відмови у заяві є безпідставними.
Так, відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження-це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, перебування фізичної особи на утриманні.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється у порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
За статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Згідно з ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 13.01.2021 року (справа № 592/17552/18), від 22.05.2019 року (справа № 520/6518/17), повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Згідно з ч.4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» непрацездатними членами сім`ї (загиблого) вважаються, зокрема, діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків (пункт а); дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати (пункт г).
Отже, за змістом цієї норми неповнолітнім братам та сестрам право на пенсію (а відтак, і право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця згідно ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») надається лише у випадку, якщо у них немає працездатних батьків.
Суд першої інстанції правильно констатував, що у малолітнього ОСОБА_3 є працездатний батько ОСОБА_3 , на якого відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України покладено обов`язок по утриманню свого сина до повноліття.
Відтак відсутні правові підстави для встановлення факту перебування малолітнього ОСОБА_3 на утриманні брата ОСОБА_4 , рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги про неправильність висновків суду в частині відмови у встановленні факту перебування баби ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_4 , апеляційний суд бере до уваги таке.
Згідно пунктом «г» ч.4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» непрацездатними членами сім`ї загиблого військовослужбовця вважаються, зокрема, дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.
Отже, за змістом цієї норми право на пенсію бабусі (а відтак, і право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця згідно ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») надається лише при відсутності осіб, які за законом зобов`язані її утримувати.
За змістом ст.ст. 202, 203 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, а також брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.
Встановлено, що донька заявниці ОСОБА_1 , ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Водночас ОСОБА_1 не довела відсутність у неї інших дітей, які мають обов`язок її утримувати.
Так, згідно з довідкою Миролюбненської сільської ради № 162 від 26.03.2024 року разом з ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 були зареєстровані, окрім баби ОСОБА_1 , брата ОСОБА_3 та вітчима ОСОБА_2 , також дядько ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.35). 
За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд першої інстанції відповідно до ст. 89 ЦПК України повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив наявні у справі докази і дав належну оцінку допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємному зв`язку зібраних доказів у їх сукупності.
Так, суд першої інстанції правильно констатував, що ОСОБА_1 після смерті дочки, за період з жовтня 2021 року по грудень 2023 року отримувала пенсію за віком, розмір якої з грудня 2022 року складав 2958,33 грн. (а.с. 102).
Також ОСОБА_1 у цей період отримала дохід від надання майна в оренду ТОВ «Енселко Агро» в загальній сумі 33647,79 грн., з них переважна частина цього доходу, 27530,91 грн., дійсно була отримана від орендаря наперед, у травні 2021 році.
Матеріали справи не містять доказів утримання ОСОБА_1 її онуком ОСОБА_4 до його призову на військову службу в ЗСУ 25 лютого 2022 року. 
Згідно виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 10.07.2024 року по карті ОСОБА_2 за період з червня 2022 року по 26.12.2023 року ОСОБА_4 дійсно регулярно здійснював грошові перекази на вказану платіжну карту - загалом з червня 2022 року по грудень 2023 року переказав 142304,37 грн., тобто, в середньому 7905,80 грн. на місяць. 
Як стверджували заявники і в поданій заяві, і в апеляційній скарзі, ці грошові перекази здійснювалися ОСОБА_4 на користь родини.
Ці ж обставини підтвердила в апеляційному суді заявниця ОСОБА_11 , вказавши що грошові перекази ОСОБА_4 витрачалися на утримання сім`ї - відтак відсутні правові підстави для висновку, що ці грошові перекази були призначені виключно на утримання ОСОБА_1 . 
Суд першої інстанції дав належну оцінку показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які загалом характеризували ОСОБА_4 як дбайливого онука та брата, який купував рідним ліки, продукти, робив подарунки братові, проте не надали конкретних відомостей щодо розміру його витрат на утримання ОСОБА_1 .
З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявницею ОСОБА_1 не надано суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що її внук ОСОБА_4 на постійній основі надавав кошти на її утримання та що таке утримання було основним і постійним джерелом засобів її існування.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті спору.
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. 

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 21 серпня 2025 року.

Судді                                                         Л.М. Грох

                                                                        Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк