УХВАЛА

17 червня 2025 року  
м. Київ

справа №240/7641/24
адміністративне провадження №К/990/22905/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Білак М.В., Мельник-Томенко Ж.М.,
перевіривши касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті
на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2025 року
у справі № 240/7641/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосвіт ЛТД" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,-
УСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Автосвіт ЛТД" звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області, у якому просило:
- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 16.01.2024 №007851.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2025 року рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року скасовано.
Прийнято нову постанову. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосвіт ЛТД" задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 16.01.2024 року №007851.
Не погоджуючись із рішенням апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Підставою для відкриття касаційного провадження у справі є пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема щодо статті 39 та 60 Закону № 2344 - ІІІ у випадку, коли автомобільний перевізник здійснює посаду/висадку пасажирів у необлаштованому для цього місці, зазначаючи при цьому, що транспортний засіб знаходився на місці для паркування транспортних засобів в період міжрейсового відстою між оборотними рейсами і надаючи при цьому документи для здійснення регулярних перевезень пасажирів з посадкою/висадкою пасажирів відповідно до норм чинного законодавства, а саме на автостанціях. 
Оскаржуючи судове рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, скаржник зазначає про наявність виняткових обставин, передбачених  підпунктами а), в) пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.
Так скаржник вказує, що виконання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт та відсутність варіантів для уникнення відповідальності має фундаментальне значення як для єдиної правозастосовчої практики, так і для подальшого збереження якості автомобільних доріг.
Окрім того, скаржник зазначає, що дана справа має значний суспільний інтерес та виняткове значення з огляду на наступне. Із повномаштабним вторгенням росії в Україну значна увага приділена безпеці перевезень на автомобільному транспорті. Важливо звернути увагу, що у зв`язку із воєнними діями в Україні зросла й кількість осіб, що потребують особливих умов перевезення, а відтак, питання якості надання послуги набуває ще більш важливого значення. У свою чергу, навіть не виконуючи конкретного рейсу, а будучи на автостанції, як суб`єкт господарювання який надає послуги з перевезення пасажирів у сфері автомобільного транспорту останній повинен пред`являти посадовим особам документи, на підставі яких здійснюються пасажирські перевезення. Скасування постанов у подібних спірних правовідносинах фактично створює ситуацію, за якої автомобільні перевізники, що порушують вимоги законодавства про автомобільний транспорт, уникникають відповідальності, наслідком чого є виникнення відчуття безкарності, яке в подальшому заохочує і провокує їх на нові порушення. 
Проаналізувавши доводи касаційної скарги щодо підстав касаційного оскарження, визначених статтею 328 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі, оскільки вказані скаржником доводи є достатньо обґрунтованими та потребують перевірки.
Суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України, а також підпунктів а), в) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Керуючись статтями 328-330, 334, 335, 338 КАС України, -
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2025 року у справі № 240/7641/24.
Витребувати із Житомирського окружного адміністративного суду справу № 240/7641/24.
Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                В. Е. Мацедонська 

Судді                                                                                                    М. В. Білак 

                                                                                                    Ж. М. Мельник-Томенко