ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 810/3578/18                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Парненко В.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 липня 2025 року                                                                                 м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді                                                            Коротких А.Ю.,
суддів                                                                                Сорочка Є.О.,
                                                                                          Кузьменка В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєнтус Ресурс" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєнтус Ресурс" до Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Вєнтус Ресурс» (далі позивач)   звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року у задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вєнтус Ресурс» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках та з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може продовжити строк розгляду справи, про що постановляє ухвалу.
Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.
З огляду на особливості розгляду даної категорії справ та вищезазначені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що існує необхідність продовження строку розгляду даної справи на розумний строк.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що контролюючим органом проведено камеральну перевірку ТОВ «Вентус Ресурс», щодо своєчасності реєстрації акцизних накладних та розрахунків коригування до таких акцизних накладних в Єдиному реєстрі акцизних накладних, виписаних з 01.04.2016 року по 30.11.2016 рік.
За результатами камеральної перевірки складено акт від 17.04.2018 року №929/28-10- 42-05/38927250, яким встановлено порушення позивачем п. 231.5, п. 231.6, п. 231.7 ст. 231 Податкового кодексу України, а саме граничних термінів реєстрації акцизних накладних в Єдиному реєстрі акцизних накладних.
На підставі висновку акта перевірки, відповідно до п. 120-2.1 ст. 120-2 ПК України, контролюючим органом складено податкове повідомлення-рішення від 30.05.2018 року №0010914205, яким до ТОВ «Вєнтус Ресурс» застосовано штрафні санкції на загальну суму 514 034,41 грн.
Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, вважаючи їх протиправними, а свої права - порушеними, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пункту 231.1 статті 231 Податкового кодексу України платник податку при реалізації пального зобов`язаний скласти в електронній формі акцизну накладну за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД реалізованого пального та зареєструвати в Єдиному реєстрі акцизних накладних з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи.
Згідно з пунктом 231.3 статті 231 Податкового кодексу України акцизна накладна складається платником податку в день реалізації пального при кожній повній або частковій операції з реалізації пального.
Відповідно до абзаців першого, другого пункту 231.6 статті 231 Податкового кодексу України реєстрація акцизних накладних та/або розрахунків коригування у Єдиному реєстрі акцизних накладних здійснюється не пізніше п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.
Підтвердженням особі, що реалізує пальне, про прийняття її акцизної накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру акцизних накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Відповідно до пункту 120-2.1. Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порушення платниками акцизного податку граничних термінів реєстрації акцизних накладних/розрахунків коригування до акцизних накладних в Єдиному реєстрі акцизних накладних, встановлених статтею 231 цього Кодексу тягне за собою накладення штрафу, зокрема, в розмірі:
2 відсотків від суми акцизного податку з відповідних обсягів пального, зазначених у таких акцизних накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів;
30 відсотків суми акцизного податку з відповідних обсягів пального, зазначених у таких акцизних накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 61 до 90 календарних днів.
Враховуючи викладене, на платника акцизного податку покладено обов`язок реєстрації акцизних накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі акцизних накладних не пізніше п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання. Порушення цього терміну має наслідком застосування до платника штрафних санкцій у розмірі, який залежить від кількості календарних днів порушення терміну реєстрації.
У справі, що розглядається, позивач не заперечує факт несвоєчасної реєстрації акцизних накладних в Єдиному реєстрі акцизних накладних.
Доводи позивача зводяться до неохоплення камеральною перевіркою питань своєчасності реєстрації акцизних накладних.
Відповідно до абзацу першого підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (у редакції як до 01.01.2017 року, так і з 01.01.2017 року) камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Відтак, об`єктом перевірки за положеннями абзацу першого підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (у редакції до 01.01.2017 року) є, серед іншого, дані Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Законом України № 1797-VIII від 21.12.2016 року підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України доповнено абзацом другим згідно з яким предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Таким чином, на дату складення відповідачем акту камеральної перевірки від 17.04.2018 року №929/28-10-42-05/38927250 у податкового органу були наявні усі правові підстави для перевірки своєчасності реєстрації акцизних накладних в Єдиному реєстрі акцизних накладних.
Отже, доводи позивача про незаконність проведення камеральної перевірки, термінів її проведення, оскільки предметом такої перевірки не може бути своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних є помилковими з огляду на те що, з 1 січня 2017 року контролюючим органам надано право перевіряти своєчасність реєстрації податкових накладних в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 року по справі №804/4352/17.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що твердження позивача про те, що положеннями пп.120-2.1 ст. 120 ПК України не передбачено застосування штрафних санкцій з від`ємних обсягів пального, зазначених у таких розрахунках коригування спростовується змістом пп.120-2.1 ст. 120 ПК України, на який посилається позивач.
Так, за приписами пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня.
Колегія суддів окремо акцентує увагу, що позивачем по справі не спростовується факт порушення граничних строків реєстрації акцизних накладних, а самі по собі процедурні порушення податковим органом при проведенні перевірки та прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не свідчать про протиправність застосованих штрафних санкцій.
Зважаючи на відсутність у діях контролюючого органу порушень податкового законодавства щодо порядку та способу проведення камеральної перевірки, а також враховуючи, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 30.05.2018 року №0010914205.
Колегія суддів, у цій справі, також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєнтус Ресурс" залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                                      Коротких А.Ю.

Судді:                                                                                          Сорочко Є.О.

                                                                                                    Кузьменко В.В.