ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 червня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/11790/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів:                    Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року (суддя Сіпака А.В., повне судове рішення складено 03 березня 2025 року) в справі № 280/11790/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області (далі – ГУ ПФУ в Запорізькій області) про:
визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо відмови у поновленні виплати пенсії;
зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області поновити виплату пенсії з 11 червня 2024 року.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 19.06.2024 №091630020404.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити з 11.06.2024 нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФУ в Запорізькій області просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Зазначає, що оскільки позивачем не підтверджено, що в неї відсутнє громадянство держави-окупанта та те, що вона не отримує пенсійних виплат від органів пенсійного фонду Російської Федерації або інших відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення, тому права на призначення пенсії за нормами законодавства України позивач не має.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 2011 року перебувала на обліку в управлінні ПФУ в Автономній Республіці Крим.
Відповідно до довідки від 02.02.2023 № 2615-5002553846 позивач є внутрішньо переміщеною особою.
11.06.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про поновлення виплати пенсії.
Враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви та наданих документів щодо поновлення виплати пенсії за віком здійснено структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та 19.06.2024 винесено рішення про відмову у призначенні пенсії за  № 091630020404, у зв`язку з відсутністю у відповідача інформації про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання на тимчасово окупованій території АР Крим та неможливість відповідачем отримати такі дані через воєнний стан.
Судом першої інстанції вказано, що спірне рішення не містить посилань про наявність підстав, визначених статтею 49 Закону № 1058, для припинення позивачу виплати пенсії.
Суд першої інстанції вважав, що не поновлюючи позивачу пенсію за відсутності передбачених законами України підстав для її припинення, відповідач порушив право останньої на її отримання. При цьому, відповідач не надав жодного доказу на підтвердження наявності обґрунтованих підстав для відмови у такому поновленні виплати пенсії.
Судом першої інстанції зазначено, що оскільки позивач має статус внутрішньо переміщеної особи та з 02.02.2023 проживає у м. Івано-Франківськ, то вимоги Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 234 від 02.06.2014, на нього не поширюються.
Відповідачем не доведено, що позивач при поданні пенсійному органу заяви щодо призначення пенсії за віком не повідомив і не підтвердив документально факт свого проживання на території України та не додав до заяви документи відповідно до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, а факт проживання на території України підтверджується матеріалами справи, тому доводи відповідача про відсутність місця реєстрації на території України є безпідставними.
Суд першої інстанції вважав необґрунтованими посилання відповідача щодо неможливість поновлення позивачу пенсії через введений в країні воєнний стан та вважає їх такими, що суперечить принципам, закріпленим у Конституції України, та підставам, наведеним у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме на орган, що призначає пенсію, покладено обов`язок у разі переїзду пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці надсилання запиту про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера.
Судом першої інстанції також враховано, що  відповідачем не доведено, що позивач отримав громадянство Російської Федерації та одержував пенсію в органах пенсійного забезпечення Російської Федерації.
Врахувавши, що позивач як громадянин України має право на отримання пенсії, призначеної йому відповідно до законодавства України, за місцем реєстрації фактичного проживання, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 19.06.2024 №091630020404 є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач має право на поновлення та виплату пенсії за віком відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Оскільки позивач із заявою про призначення пенсії та необхідними документами звернувся до відповідача 11.06.2024, то пенсія за віком повинна бути поновлена (а не призначена, оскільки пенсія позивачу уже була призначена раніше) позивачу з дня звернення за пенсією.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області як орган, що призначає пенсію, поновити з 11.06.2024 нарахування та виплату позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області поновити виплату пенсії за віком задоволенню не підлягають, оскільки вказане управління не відмовляло позивачу у поновленні виплати пенсії. Органом, що призначає пенсію є у даному випадку саме ГУ ПФУ в Запорізькій області.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки обґрунтованими.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у 2011 році призначена територіальним органом Пенсійного фонду України пенсія за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджено пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 25 січня 2011 року.
ОСОБА_1 є громадянкою України, документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим Красноперекопським РВ ГУ МВС України в Криму, зареєстрована та проживала на території Автономної Республіки Крим з 1983 року.
За твердженням позивача з 2022 року виплату пенсії органами Пенсійного фонду України припинено.
ОСОБА_1 з лютого 2023 року зареєстрована як внутрішньо переміщена особа згідно з довідкою про взяття її на облік ВПО від 02 лютого 2023 року № 3615-5002553846, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач 11 червня 2024 року звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо  поновлення виплати пенсії.
Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області №091630020404 від 19 червня 2024 року, яким заяву позивача розглянута за принципом екстериторіальності, відмовлено в поновленні пенсії ОСОБА_1 за відсутності необхідних документів (довідка-атестат про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання, документів про відсутність громадянства держави-окупанта, документ про те, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення Російської Федерації як отримувач пенсії).
Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання правомірності відмови у поновленні виплати позивачу пенсії.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного. 
Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. 
Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VIІ (далі - Закон № 1706-VII).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні (статті 2 Закону № 1706-VII).
За положення частин першої та другої статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.
За приписами частини першої статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.
Статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації визначає Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №  1207-VII (далі – Закон №  1207-VII), який також встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.
Відповідно до частини другої статті  7 Закону №1207-VIІ виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.  
Механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії та соціальні послуги від пенсійного фонду Російської Федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації, визначає Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території АР Крим та м. Севастополя, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 234 від 02 липня 2014 року (далі - Порядок № 234).
Згідно з пунктами 3 та 4 Порядку № 234 особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон). За бажанням особи зазначені документи можуть бути подані її представником, який пред`являє документ, що посвідчує його особу, та подає документ (нотаріально засвідчену копію), що підтверджує його повноваження, або надіслані поштою. У таких випадках справжність підпису на заяві засвідчується нотаріально. Територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку. Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії. Необхідність витребування матеріалів паперової пенсійної справи стосується осіб, які проживають на тимчасово окупованій території.
Пунктом 5 Порядку № 234 передбачено, що порядок звернення осіб за призначенням (перерахунком), поновленням виплати пенсії особам, переведенням з одного виду пенсії на інший, наданням соціальних послуг, а також підтвердження факту неодержання пенсії та соціальних послуг від органів російської федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Мінсоцполітики.
Таким чином, для отримання пенсії громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, необхідно щоб особа одночасно відповідала наступним трьом критеріям: 1) не отримала громадянство Російської Федерації; 2) наявність доказів припинення отримання пенсії в органах пенсійного фонду на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя; 3) подання територіальному органові Пенсійного фонду України заяви про отримання пенсії відповідно до законодавства України із доданням необхідних документів.
У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року тимчасово припинено приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначеним до РФ та Білорусі, а тому позивач з об`єктивних та незалежних від неї причин не мала можливості отримати відповідну довідку про припинення виплати пенсії в органах пенсійного фонду на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, або ж ознайомитись чи отримати матеріали своєї пенсійної справи.
На час подання позивачем заяви про поновлення виплати пенсії Закон №1207-VIІ не містить приписів, що жителі тимчасово окупованої території можуть отримувати пенсію тільки у випадку, якщо доведуть, що не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів РФ.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Відповідно до частини першої статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
За нормами частини другої статті 49 Закону №1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, (далі - Порядок №22-1).
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.
Згідно з пунктом 1.5 розділу І Порядку №22-1 розгляд заяв, передбачених пунктом 1.1 цього розділу, поданих громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, здійснюється з урахуванням Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №234.
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви (пункт 1.8 розділу І Порядку №22-1).
За положеннями пункту 4.2 розділу 4 Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку.
Згідно з пунктом 2.28 розділу 2 Порядку №22-1 інформація, що міститься в державних електронних інформаційних ресурсах, отримується шляхом електронної інформаційної взаємодії або направлення запитів до власників (розпорядників) зазначених відомостей.
Електронна інформаційна взаємодія здійснюється засобами системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів.
Як встановлено абзацом 4 пункту 1.8 розділу І Порядку 22-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Підпунктом 9 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації). Орган, що призначає пенсію, додає одержаний на запит документ про те, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення Російської Федерації як одержувач пенсії.
Як вище встановлено судом, на час звернення позивача з питання поновлення пенсії ОСОБА_1 зареєстрована як внутрішньо переміщена особа та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Оскаржене позивачем рішення не містить посилань на наявність підстав, визначених частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV, а відповідачем не надано доказів існування таких підстав.
Фактично підставою для відмови у поновлення виплати пенсії відповідно до змісту оскарженого позивачем рішення є відсутність документів про припинення виплати пенсії на території АР Крим, а також документів про те, що позивач не є громадянкою Російської Федерації та про неотримання пенсійних виплат у Російській Федерації.
Суд зауважує, що жодним законодавчім або нормативно-правовим актом на осіб, яким призначено пенсію, зокрема, на позивача не покладено обов`язок щодо надання до органу Пенсійного фонду документів про припинення виплати пенсії. 
Приведеними вище нормами передбачено обов`язок відповідача поновити виплату пенсії після надходження на запит документів про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації.
Пунктом 4.8 Порядку № 22-1 встановлено, що заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій. Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, за правилами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 № 55 «Деякі питання документування управлінської діяльності».
Відтак, посилання відповідача про недолучення позивачем довідки про припинення виплати пенсії від ПФУ в АР Крим є безпідставними та не може бути перешкодою для реалізації позивачем права на пенсійне забезпечення.
Також не може підставою для поновлення виплати позивачу пенсії відсутність пенсійної справи у паперовій формі, оскільки особа не може нести негативних наслідків через відсутність або неможливість отримання її пенсійної справи з незалежних від неї причин.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 308/3864/17.
Суд зауважує, що доводи позивача про припинення дипломатичних відносин з Російською Федерацією, вихід України та Російської Федерації з угод щодо пенсійного забезпечення також не може бути підставою для обмеження права особи на пенсійне забезпечення. 
Стосовно питання не надання позивачем документів на підтвердження відсутності у позивача громадянства Російської Федерації та не отримання пенсійних виплат від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації суд зазначає наступне.
Як вказано вище, підпунктом 9 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації). Орган, що призначає пенсію, додає одержаний на запит документ про те, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення Російської Федерації як одержувач пенсії.
Отже, за положеннями Порядку № 22-1 особа має подати органу Пенсійного фонду заява у довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта саме для призначення пенсій громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації.
Позивач проживає на підконтрольній території України (місто Івано-Франківськ), а на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.
Крім того, позивач ініціює питання про поновлення виплати пенсії, а не про призначення пенсії.
Також суд зауважує, що Порядок № 22-1 не містить вимог про необхідність надання для поновлення виплати пенсії документу про не отримання пенсійних виплат від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. 
Відповідачами не надано доказів наявності у позивача громадянства Російської Федерації та отримання нею пенсії в органах пенсійного забезпечення Російської Федерації.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Частиною другою статті 20 Закону №389-VIII встановлено, що в умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені ч. 2 ст. 64 Конституції України.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що умова щодо отримання пенсійної справи та документу про припинення виплати пенсії від органів Російської Федерації покладає на громадян України надмірний та необґрунтований тягар, що позбавляє права на пенсійні виплати. 
Враховуючи факт розірвання дипломатичних відносин з Російською Федерацією, звернення є неможливим звернення до органів Російської Федерації для витребування пенсійної справи та інших документів, що загалом позбавляє частину громадян України можливості отримувати пенсію, відтак порушує гарантоване Конституцією України право на соціальний захист.
Відсутність ж у відповідача можливості направлення відповідного запиту про витребування пенсійної справи не може слугувати підставою для відмови у призначенні або виплаті пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року в справі № 280/11790/24 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року в справі № 280/11790/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 26 червня 2025 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом. 
Повне судове рішення складено 26 червня 2025 року.
   
    Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко