ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Справа №: 635 / 2068 / 25 Головуючий 1 інстанції: Базов О.В.
Провадження №: 33/818/ 1086 /25 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Литвиненку Д.А., без участі особи, притягнутої до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , з участю його захисника – Черновала С.О., за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника правопорушника на постанову Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2025 року, - 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вказаною постановою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, та звільнено від сплати судового збору.
Судом першої інстанції встановлено, що 03.03.2025 о 19 год 30 хв за адресою: Харківська область, Харківський район, с-ще Безлюдівка, вул. Зміївська, 2, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Nissan XTRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився під відеозапис у присутності представника ВСП, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Обставини вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на думку суду першої інстанції,  підтверджуються зібраними у справі доказами.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності, подав апеляційну скаргу, яка містить прохання скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, апелянт зазначає, що належним чином не доведено факту керування правопорушником транспортним засобом. Особі, що притягується до адміністративної відповідальності, не були роз`яснені працівниками поліції права. Було порушено порядок проходження огляду військовослужбовців на стан сп`яніння.
Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає постанову незаконною та просить її скасувати.

Позиції учасників апеляційного провадження. 
Будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання суду апеляційної інстанції правопорушник не з`явився.
В судове засідання прибув захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності.
В судовому засіданні останній підтримував доводи апеляційної скарги у повному обсязі, висловлював незгоду з рішенням суду першої інстанції та просив його скасувати і закрити провадження по справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Звертав додатково увагу на те, що у складених відносно правопорушника матеріалах містяться невідповідності фактичним обставинам в частині часу та місця події. Так, на думку захисника, немає доказів того, що о 19 год 30 хв 03.03.2025 водій керував транспортним засобом, а місце зупинки правопорушника відрізнялося від адреси, зазначеної у протоколі про адміністративне правопорушення, за словами захисника, на близько 600 метрів.
Також вказував, що згідно з направленням на огляд водій був доставлений до закладу охорони здоров`я, однак це не відповідає дійсності.
Наголошував, що представник ВСП не розписувався у складених працівниками поліції матеріалах, а при направленні водія на огляд на стан сп`яніння було порушення порядок, встановлений ст. 266-1 КУпАП.
Звертав увагу на те, що суд першої інстанції у своїй постанові безпідставно зазначив про те, що факт керування транспортним засобом правопорушником зафіксовано на відеозаписі. Насправді ж відеозапис не містить фіксації руху транспортного засобу особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно зі ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах. 
Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 2.5 ПДР України Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до положень п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства Внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складений уповноваженою особою, з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 03.03.2025 о 19 год 30 хв за адресою: Харківська область, Харківський район, с-ще Безлюдівка, вул. Зміївська, 2, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Nissan XTRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився під відеозапис у присутності представника ВСП, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції з метою перевірки матеріалів справи та доводів апеляційної скарги надав сторонам провадження всі можливості для представлення доказів по справі для підтримання їхньої правової позиції.
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів апелянта про те, що водіюне були роз`яснені працівниками поліції права особи, що притягується до адміністративної відповідальності, з огляду на те, що з дослідженого судом відеозапису вбачається, що водію було належним чином роз`яснено передбачений законом обов`язок пройти на вимогу працівника поліції огляд на стан алкогольного сп`яніння, повідомлено про наслідки такої відмови, а також про складення протоколу про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду та притягнення до адміністративної відповідальності згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП (момент фіксації – 19:39:00, 19:43:00).
Твердження апелянта про те, що направлення на огляд містить недостовірні відомості, оскільки містить зазначення про те, що водій був доставлений до закладу охорони здоров`я, що не відповідало дійсності, є необґрунтованим з огляду на те, що дана форма направлення водіїв на огляд (а.с.4) є стандартною та закріплена Додатком 1 до вищезазначеної Інструкції згідно з п. 8 розд. 2 даної Інструкції. Натомість в направленні правопорушника на огляд, що міститься в матеріалах справи, зазначено, що огляд не проводився у зв`язку з відмовою. Тому з цього не випливає, що водія нібито доставляли до медичного закладу.
Дослідивши усі наявні в матеріалах справи відеозаписи, суд апеляційної інстанції з`ясував, що відеофіксація самого моменту руху транспортного засобу правопорушника дійсно відсутня. Однак аналіз сукупності зібраних у справі доказів не дає підстав для спростування факту керування правопорушником транспортним засобом. Так, з досліджених відеозаписів вбачається, що водій не заперечує факту керування автомобілем. Окрім цього, про факт керування свідчать також матеріали про адміністративне правопорушення, зокрема протокол.
З відеозапису вбачається, що автомобіль правопорушника перебував на штатному блокпосту. Якщо б правопорушник дійсно не керував вказаним транспортним засобом, то не зрозуміло, яким чином він та його транспортний засіб опинилися у даному пункті. Цього захисник в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не пояснив.
Виходячи з наведеного, суд доходить висновку про доведеність факту керування правопорушником транспортним засобом.
Суд критично оцінює доводи захисника про те, що у складених відносно правопорушника матеріалах містяться невідповідності фактичним обставинам в частині часу та місця події, з огляду на наступне.
Оскільки відеозаписом зафіксовано відмову водія транспортного засобу від проходження огляду після зупинки о 19:37:00 (початок відеофіксації), то відсутні підстави не довіряти відомостям, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення, про керування правопорушником автомобілем о 19:30:00.
Стосовно місця події, похибка в адресі є незначною, що підтвердив і сам захисник. А враховуючи те, що подія трапилася на штатному блокпосту та те, що в Україні діє воєнний стан уведений Указом Президента №64/2022 від 24.02.2022, суд не виключає, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення уповноваженою особою неточна адреса могла бути зазначена навмисно. Разом з тим, дана обставина не спростовує наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у діях правопорушника.
Що стосується доводів апелянта про те, що було порушено порядок проходження огляду військовослужбовців на стан сп`яніння, представник ВСП не розписувався у складених працівниками поліції матеріалах, а при направленні водія на огляд на стан сп`яніння підлягав застосуванню порядок, встановлений ст. 266-1 КУпАП, то суд апеляційної інстанції не вбачає таких порушень з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Ст. 266-1 КУпАП визначає порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту та в заборонених законом інших місцях. Отже, такий порядок огляду підлягає застосуванню в перелічених випадках.
Однак військовослужбовець ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом як учасник дорожнього руху, що повинен підкорятись ПДР України, підлягав огляду на стан алкогольного сп`яніння за інших обставин, ніж визначені в ст. 266-1 КУпАП. Тому огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводився у загальному порядку, визначеному ст. 266 КУпАП та вищезазначеною Інструкцією, поліцейськими уповноваженого підрозділу Національної поліції.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що правопорушник притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП саме за фактом порушення п. 2.5 ПДР України, тобто за відмову від проходження огляду, відтак його вина полягає у порушенні обов`язку пройти на вимогу працівника поліції огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, а факт реального перебування чи неперебування його в стані алкогольного сп`яніння у той день на кваліфікацію даного адміністративного правопорушення не впливає.
Виходячи з того, що факт відмови водія від проходження передбаченого законом огляду на стан алкогольного сп`яніння є доведеним, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про винуватість особи, що притягується до адміністративної відповідальності, у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме вказана особа визнана судом винною за відмову від проходження огляду на предмет перебування в стані алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку.
Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні, у зв`язку з чим апеляційний суд вбачає у діях правопорушника склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.
У рішенні ЄСПЛ по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» вказується, що у 
рішеннях судів та трибуналів мають належним чином пояснюватися підстави, на яких ці рішення ґрунтуються. Ступінь суворості цієї вимоги може бути різним, залежно від характеру рішення, і він має визначатися, виходячи із обставин справи. Однак, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
З вищезазначеного випливає, що інші доводи та пояснення апелянта в апеляційній скарзі є безпідставними або необґрунтованими. 
З урахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення є грубим порушенням правил дорожнього руху та є потенційно небезпечним для суспільства, становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.
Керуючись ст.ст. 1,7,25,33,38,294,295 КУпАП, суд –

ПОСТАНОВИВ : 

Постанову Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2025 року по справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника правопорушника, - залишити без задоволення.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М. Курило