ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 750/3591/25                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Косенко О.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 червня 2025 року                                                                         м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                              Ганечко О.М.,
суддів                                                                                               Кузьменка В.В.,
                                                                                                 Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції  на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 3 роти 1 батальйону УПП в Чернігівській області Саверського Кирила Олександровича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення,

 У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНА № 4257975 від 13.03.2025 про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу розміром 340 грн.
Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 13.03.2025 позивач рухався на автомобілі Daсіа Logan MCV, номерний знак НОМЕР_1 з м. Чернігів на роботу, до TOB «ЗОТІК», що знаходиться в с. Рівнопілля при розвороті на трасі «Гомельське шосе» в зворотному напрямку в с. Рівнопілля, з постійним зниженням швидкості для виконання маневру по розвороту. Позивач рухався в лівій смузі дороги, де поруч з більш швидким рухом ніж автомобіль позивача рухалась в правій смузі довгомірна вантажівка, та ще позаду наздоганяв автомобіль Renault Duster, білого кольору. В той час поліцейський 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульною поліцією в Чернігівської області капрал Саверський Кирил Олександрович з порушеннями ПДД перемістився з правого боку узбіччя дороги на лівий, перетнув дві смуги дороги в одному напрямку і знаходячись посередині дороги, створивши перешкоду транспорту, який їде по цієї ділянці дороги та подав вимогу зупинки. Після закінчення розпочатого маневру по розвороту, позивач зупинив автомобіль на узбіччі зворотного напрямку дороги, після чого попросив поліцейського представитись та надати докази перевищення швидкості. Другий співробітник поліції, теж перетнувши трасу, надав позивачу пристрій фіксування, де позивач побачив всіх учасників руху одночасно і де будь яка похибка в точності коливання заміру може привести до помилкового визначення порушника.
Позивач також вказав, що під час заміру руху швидкості прибор TruCam LTI20/20 не знаходився на стаціонарному штативі, а коливався в руках поліцейського, який робив замір швидкості будь яких з трьох рухомих автомобілів. Всі три автомобіля знаходились в русі один біля одного та чия швидкість зафіксована прибором TruCam в підвішеному стані не відомо, але точно не позивача, тому що він їхав на розворот і не планував перекидатися на автомобілі на швидкості 77 км/год. Позивач вважає постанову серія ЕНА №4257975 від 13.03.2025 необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 квітня 2025 року позов задоволено повністю.
Постанову поліцейського 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівської області капрала Саверського Кирила Олександровича серії ЕНА №4257975 від 13.03.2025, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 122 КУпАП скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
Не погоджуючись з даним рішенням суду, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 18.06.2025.
У судове засідання сторони не з`явилися, будучи належним чином повідмоленими про дату та час апеляційного розгляду, з огляду на що, колегія суддів вирішила за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою поліцейського 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульною поліцією в Чернігівської обл. Саверського Кирила Олександровича серії ЕHA 4257975 від 13.03.2025, ОСОБА_1 притянуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн за ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 4).
За змістом постанови, 13.03.2025 о 07.59 годині в с. Рівнопілля, Чернігівського району, Чернігівської області 168 км на А/Д МОЇ позначеною дорожнім знаком 5.49 на білому фоні, керуючи транспортним засобом Dacia Logan MCV номерний знак НОМЕР_1 здійснив адміністративне правопорушення керувавши транспортним засобом в населеному пункті с. Рінопілля, рухався зі швидкістю 77 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш ніж на 20 км/год. та порушив вимоги п.п 12.4 ПДР України.
Порушення зафіксовано приладом TruCam LTI 20/20 ТС001115.
Згідно з експертним висновком Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 04/05/02-3560 від 24.12.2020, у наданих на дослідження приладах TruCam, у тому числі із заводським номером ТС001115, правильно реалізовано криптологічний алгоритм AES, визначений п. 5.1 ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015 (а.с. 22).
На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань типів вимірювальної техніки, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05.04.2012 № 437 затверджено перелік засобів вимірювальної техніки. До вказаного переліку було включено засіб вимірювальної техніки - «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який на підставі вказаного наказу було зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12 (а.с. 36-38).
29 серпня 2012 фірмі Laser Technology, Inc., яка є виробником TruCAM, було видано Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-MI/1-2903-2012 (а.с. 33).
Відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/31015 (копія додається), виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 17.06.2024 року та чинного до 17.06.2025 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС001115 є придатним до застосування (а.с. 31).
Наведене зумовило позивача на звернення до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що вина позивача у вчиненні адміністративних правопорушень не доведена, у матеріалах справи відсутні переконливі докази, передбачені ст. 72 КАС України та ст. 251 КУпАП, на підтвердження правомірності постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача, які б відповідали критерію «поза розумним сумнівом», а позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення.
Так, апелянт зазначає, що судом не надано правової оцінки доказам у справі, зокрема, зазначені судом підстави, які покладено в основу рішення не узгоджуються із наявними у матеріалах справи доказами та є суто формальними для задоволення позовних вимог. Порушення було належним чином зафіксоване фото/відеоматеріалами, наданими до справи. Також, апелянтом наголошено на продовженні протягом періоду дії правового режиму воєнного стану теріміну дії експертного висновку на лазерний вимірювач швидкості, що підтверджує правильність реалізації у TruCam алгоритму. Наголошено на тому, що поліцейським було наведено ціль (лазер) на рухомий автомобіль, під керуванням позивача та здійснено замір швидкості руху.
Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з приписами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п. 12.4 ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Стаття 251 КУпАП, вказує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На підтвердження порушення позивачем п. 12.4 ПДР, відповідачем долучені до матеріалів справи фотографії та відеозапис, зроблені за допомогою приладу лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI20/20 серійний номер № ТС001115.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що найбільш інформативним доказом у справі, який дає суду можливість встановити дійсні обставини справи є відеозапис з приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001115), яким зафіксовано подію адміністративного правопорушення, та який досліджено в судовому засіданні.
На відеозаписі тривалістю 00 год. 00 хв. 08 сек. чітко видно, що червона позначка у вигляді хрестика на екрані приладу фіксується на автомобілі білого кольору (а.с. 57), який їхав позаду та наздоганяв автомобіль під керуванням позивача, проте не міг здійснити маневр обгону, оскільки поряд у правому ряду рухався вантажний автомобіль. При цьому, автомобіль Daсіa Logan, номерний знак НОМЕР_1 , на час фіксації приладом TruCam перевищення швидкості, увімкнув покажчик лівого повороту та рухається у одному швидкісному режимі із вантажним автомобілем на суміжній полосі руху, поступово знижуючи швидкість руху.
На іншому відеозаписі, тривалістю 00 год. 08 хв. 50 сек., зробленому портативним відеореєстратором працівника поліції, на зауваження позивача, що окрім його автомобіля на цій ділянці дороги рухалися ще два автомобілі, зокрема вантажівка, поліцейський повідомив, що швидкість руху вантажного автомобіля, у правому ряду становила 66 км/год. на годину. 
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції мав підстави для висновку про те, що наведені обставини, що досліджені судом спростовують відомості про швидкість руху Daсіa Logan 77 км/год, оскільки така різниця у швидкості між двома автомобілями була б помітною на відеозаписі, так і твердження відповідача 1 у відзиві, що якби приладом TruCam LTI 20/20 було зафіксовано швидкість іншого транспортного засобу, а не транспортного засобу позивача, то відеофіксацію було б автоматично перервано, адже працівник поліції вказав швидкість і іншого автомобіля, який рухався поряд з автомобілем позивача, тобто така фіксація здійснювалася у короткий проміжок часу стосовно різних автомобілів. 
При цьому, важливим є те, що на дослідженому фотознімку з приладу TruCam LTI 20/20 зафіксовано номерний знак автомобіля, який рухався у лівому ряду попереду, тобто автомобіля позивача, водночас, у сукупності, вказане викликає об`єктивні сумніви у результатах виміру швидкості руху транспортного засобу під керуванням позивача. Колегія суддів, з урахуванням змісту наявних у справі доказів (а.с. 28, 57) погоджується з правильністю досліджених та встановлених обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору. 
Дійсно, слід врахувати доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково зазначив, що при дослідженні експертного висновку судом встановлено, що одним з об`єктів експертизи був лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 із заводським номером ТС 001115. Разом з тим у експертному висновку зазначено, що термін його дії - до 07.09.2024, тобто висновок суд не може враховувати як доказ обставин, на які посилається відповідач -1, адже апелянтом наголошено з наданням відповідних доказів на продовженні протягом періоду дії правового режиму воєнного стану теріміну дії експертного висновку на лазерний вимірювач швидкості, що підтверджує правильність реалізації у TruCam алгоритму.
Не заперечуючи наведеного, у сукупності аналізу обставин справи та досліджених судом доказів по справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанці дійшов цілком обґрунтованого висновку про те, що у матеріалах справи відсутні переконливі докази, передбачені ст. 72 КАС України та ст. 251 КУпАП, на підтвердження правомірності постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача, які б відповідали критерію «поза розумним сумнівом», а позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, з огляду на що, зважаючи на відсутність доказів вчинення за вказаних у оскаржуваній постанові обставин за участі водія указаного у постанові транспортного засобу порушення Правил дорожнього руху, постанова серії ЕНА № 4257975 від 13.03.2025 підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю. 
Колегія суддів, не заперечуючи повноважень відповідача та можливості використання лазерного вимірювача швидкості руху, наголошує на тому, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП, мав надати докази, що, власне, і було зроблено, проте, такі не дають можливості поза розумним сумнівом виснувати порушення позивачем ПДР.
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У силу принципу презумпції невинуватості, який закріплений у ст. 62 Конституції України та діє в адміністративному праві, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, всі сумніви у винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку по суті спору.
За наслідками розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість її доводів та відсутність підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом апеляційної інстанції не було встановлено порушення норм процесуального права судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, у її задоволенні необхідно відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 272, 286, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

                                               У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                 О.М. Ганечко

Судді                                                                                                           В.В. Кузьменко
                                                                                                              
     Я.М. Василенко