ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
25 липня 2025 року
м. Харків
справа №953/7929/24
провадження № 22-ц/818/2832/25
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П., 
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справуза позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2025 року, під головуванням судді Дяченка О.М.,-
в с т а н о в и в:
У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромв розмірі 40 904,09 грн. 
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за договором про надання кредиту № 458578-КС-002 від 01.02.2023 у загальному розмірі 26 760,00 грн, з яких сума прострочених платежів по тілу кредиту - 16 340,39 грн, сума прострочених платежів по процентам - 10 419,61 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 584,76 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішенням, яким стягнути з відповідачки на користь позивача 14 144,09  грн заборгованості по процентам за користування кредитом. Вважають, що рішення суду в оскаржуваній частині є таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням фактичних обставин справи, що мають значення для вирішення справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Звертають увагу на те, що відсотки нараховувались лише в період дії договору за кожен день користування кредитом на суму його залишку. Вказують на те, що судом не взято до уваги п.3.2.2 Договору, згідно якого сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений у п.3.2.3, у наслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана у п.2.4. Договору. Зазначають, що сума до сплати по відсоткам дійсно б становила 35 680,00 грн лише у випадку належного виконання позичальником зобов`язань та погашення обумовлених сум згідно з графіком платежів. Боржником було сплачено лише два платежі на погашення кредиту на загальну суму 8 920,00 грн за Договором № 458578-КС-002 про надання кредиту, чим порушено зобов`язання, встановлені договором, що цілком закономірно призвело до подорожчання кредиту і збільшення процентної ставки - що чітко і заздалегідь було погоджено сторонами кредитного договору у пункті 3.2.2 Договору. Згідно графіку платежів Відповідач мав зробити третій плановий платіж 15.03.2023 року, у розмірі 2 630,00 грн, однак платіж не був зроблений (як і всі наступні), тому з 16.03.2023 року почалось прострочення заборгованості за кредитом, а після спливу 7 (семи) днів, починаючи з восьмого дня - 23.03.2023 року почалось нарахування процентів за користування кредитом по ЗБІЛЬШЕНІЙ (Стандартній) процентній ставці - у відповідності до пункту 3.2.2 Договору. Відповідно в період з 01.02.2023 року по 22.03.2023 року включно проценти нараховувались по Зниженій (пільговій) процентній ставці. У період з 23.03.2023 року по 24.05.2023 року включно проценти нараховувались по Стандартній процентній ставці, - 2,00000000% - як це було погоджено сторонами заздалегідь - при укладенні Договору - а не по Штрафній (як про те вказав суд першої інстанції). Отже, Відповідачем встановлений графік погашення заборгованості не виконувався, у наслідок чого починаючи з восьмого дня прострочення першого платежу почалось нарахування процентів за Стандартною ставкою - 2,00000000%, а саме з 23.03.2023 року по 24.05.2023 року включно і після 24.05.2023 року не нараховувались. Таким чином, проценти за користування кредитом у загальній сумі 24 563,70 грн включають в себе: нараховані за Зниженою (пільговою) процентною ставкою 1,15826489%. - у сумі 3 974,67 грн у період з 01.02.2023 року по 22.03.2023 року (включно) плюс нараховані за Стандартною процентною ставкою 2,00000000%. - у сумі 20 589,03 грн у період з 23.03.2023 року по 24.05.2023 року (включно). Також, з розрахунку видно, що штрафні санкції за неналежне виконання умов договору не нараховувались та не входять складу позовних вимог, а проценти за користування кредитом після 24.05.2023 року не нараховувались і вже як видно, що 25.05.2023 року їх розмір залишився незмінним - 24 563,70 грн.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оспорюється, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи диспозитивність цивільного судочинства та принцип змагальності, наданий позивачем розрахунок, п. 2.8. та п. 3.2.3. договору № 458578-КС-002 від 01.02.2023 року, та те, що відповідач в добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов`язання за договором, внаслідок чого існує у відповідача заборгованість у розмірі 26 760,00 грн, з яких сума прострочених платежів по тілу кредиту - 16 340,39 грн, сума прострочених платежів по процентам - 10 419,61 грн, суд дійшов висновку щодо часткової обґрунтованості заявлених позовних вимог. Зазначив, що оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд дійшов висновку про часткову доведеність позивачем заявлених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором № 458578-КС-002 від 01.02.2023 року у розмірі 26 760,00 грн, з яких сума прострочених платежів по тілу кредиту - 16 340,39 грн, сума прострочених платежів по процентам - 10 419,61 грн, тобто позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вимогам закону та фактичним обставинам справи відповідає не в повній мірі. 
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.02.2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 458578-КС-002 про надання кредиту (далі по тексту - договір № 458578-КС-002 від 01.02.2023 року) з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» (а.с. 27-31).
За умовами розділу 2 Договору ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти в розмірі 17 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.
У Договорі визначено строк кредиту - 16 тижнів; процентна ставка: в день - 2,00000000, фіксована; комісія за надання кредиту - 2 550,00 грн; загальний розмір наданого кредиту - 17 000,00 грн; строк дії договору - 24.05.2023 року, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 35 680,00 грн, орієнтовна реальна процентна ставка - 1 076,12 %; дата видачі кредиту - 01.02.2023 року; дата повернення кредиту - 24.05.2023 року.
Цілі (мета) отримання кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Цей кредит є споживчим кредитом.
Зі змісту Договору вбачається, що між сторонами узгоджений графік повернення кредиту (п. 3.2.3.)
Договір № 458578-КС-002 від 01.02.2023 року підписаний електронним підписом ОСОБА_1 шляхом використання одноразового ідентифікатора UA-2135, номер телефону НОМЕР_1 , час: 01.02.2023 року 17:54:13.
Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника, його персональні дані, номер мобільного телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника.
Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами була досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у ТОВ «Бізнес позика» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів.
До вказаного договору додані: Пропозиція (оферта) щодо укладання договору (а.с. 32-36), Прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) (а.с. 37-41), Правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика» в редакції наказу від 27.06.2022 року №13-ОД (дата набрання чинності 28.06.2022 року (а.с. 53-62), року візуальна форма послідовності дій клієнта (а.с. 42-43). Умови кредитування, серед іншого, відображені й в паспорті споживчого кредиту (а.с. 25-26). Ці документи містять умови кредитування та аналогічну інформацію, що й Договір № 458578-КС-002 від 01.02.2023 року, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач дотримався вимог Закону України «Про споживче кредитування» при укладанні Договору № 458578-КС-002 від 01.02.2023 року з відповідачем.
Відповідач не заперечує факт укладення договору № 458578-КС-002 від 01.02.2023 року на умовах йому відомих.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 16.08.2024 року у відповідача утворилась заборгованість за договором № 458578-КС-002 від 01.02.2023 року в розмірі 40 904,09 грн, з яких заборгованість: за кредитом - 16 340,39 грн ; за відсотками - 24 563,70 грн(а.с. 39-41).
З долучених до матеріалів справи довідок вбачається, що 01.02.2023 року ТОВ «Бізнес позика» на підставі договору № 458578-КС-002 від 01.02.2023 року перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 грошові кошти у сумі 17 000,00 грн. (а.с. 44-45).
Крім цього, отримання грошових коштів у сумі 17 000,00 грн відповідачем ОСОБА_1 , також підтверджується випискою по картці НОМЕР_2 (а.с. 185-191).
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач протягом дії договору № 458578-КС-002 від 01.02.2023 року здійснив два платежі 15.02.2023 року - 4600,00 грн та 01.03.2023 року - 4600,00 грн, що відповідає графіку платежів цього договору (п. 3.2.3.).
Положенням п. 2.8. договору № 458578-КС-002 від 01.02.2023 року визначено, що вартість кредиту складає 35 680,00 грн, та підтверджується графіком платежів який сторони узгодили в п. 3.2.3. цього договору.
В обґрунтування позовних вимог Товариством зазначено, що 01.02.2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № 458578-КС-002 про надання кредиту за яким позикодавець (ТОВ «Бізнес позика») надав позичальнику ( ОСОБА_1 ) грошові кошти в сумі 17 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та комісією за надання кредиту. Відповідачем кредитні кошти отримані, проте, ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором № 458578-КС-002 від 01.02.2023 року не виконав. Внаслідок чого, станом на 16.08.2024 року загальна заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Бізнес позика» складає 40 904,09 грн, з яких сума прострочених платежів по тілу кредиту - 16 340,39 грн, сума прострочених платежів по процентам - 24 563,70 грн, сума прострочених платежів за комісією - 0,00 грн. просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за договором № 458578-КС-002 про надання кредиту від 01.02.2023 року у розмірі 40 904,09 грн та судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Статтею 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Нормами частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг упродовж певного часу, а саме - упродовж строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.
Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Задовольняючи частково позовну вимогу про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що така заборгованість нараховувалась поза межами строку дії договору.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Так, відповідно до п. 2.4. договору стандартна процентна ставка за кредитом: в день 2,0%, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15826489 %, фіксована.
За умовами п. 3.2. договору протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом), нараховуються за ставкою, вказаною у п. 2.4. договору, на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, у залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, і розраховується в порядку, описаному нижче.
Згідно з п. 3.2.1. договору у разі, якщо погашення кредиту здійснюється згідно з погодженим сторонами графіком платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в п.2.4. договору.
Відповідно до умов п. 3.2.2. договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), внаслідок чого виникає прострочка за кредитом, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку№1 до договору, та до закінчення терміну дії договору.
Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернув належні до сплати грошові суми, тим самим порушив встановлений графік обов`язкових платежів.
ТОВ "Бізнес Позика", заявляючи позов про стягнення кредитної заборгованості, просило у тому числі, крім заборгованості за неповернутим кредитом та комісії, стягнути складову його повної вартості, зокрема й заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.
Матеріалами справи підтверджується, що у підписаному позичальницею договорі визначені тип та розмір процентних ставок плати за користування кредитом: фіксована знижена процентна ставка у розмірі 1,15826489 % за кожен день користування кредитом та фіксована стандартна процентна ставка у розмірі 2,0%, якщо буде допущена прострочка сплати заборгованості.
Колегія суддів звертає увагу на те, що сума заборгованості по відсотках нараховувалась в межах строку дії договору з 01.02.2023 року по 24.05.2023 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком, отже нарахування позивачем процентів поза межами строку дії договору спростовується фактичними обставинами справи.
При цьому, колегія суддів вважає, що розмір стягнутих відсотків за користування кредитом в сумі 10 419,61 грн є необґрунтованим, оскільки такий мав би місце лише у випадку належного виконання позичальником зобов`язань та погашення всіх обумовлених сум згідно із графіком платежів.
Таким чином, оскільки відповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору та не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості позивача, колегія суддів вважає, що заборгованість за процентами за користування кредитом підлягає стягненню в розмірі 24 563,70 грн.
Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 10 419,61 грн, на вищезазначене уваги не звернув, не обґрунтував визначений ним розмір стягнення та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову щодо цієї вимоги, відтак рішення в оскаржуваній частині підлягає зміні.
Таким чином стягнкення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у зазначеному розмірі 40 904,09 грн (16340,39 грн-тіло кредиту та 24563,70 грн -відсотки).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за звернення до суду з позовом становить 2 422,40 грн, за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції становить 4 059,69 грн. (а.с. 17 т.1, 91 т.3).
Сума судового збору, що підлягає стягненню з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика», становить 6 482,09 грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2025 року змінити.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором №458578-КС-002 від 01.02.2023 року в розмірі 40 904,09 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 6 482,09 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                                                       О.В. Маміна
Судді:                                                                               Ю.М. Мальований
                                                                       
                                                                               Н.П. Пилипчук