ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2025 р. 	Справа № 524/5230/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Рибалка Ю.В., повний текст складено 21.05.25  по справі № 524/5230/25
за позовом                      ОСОБА_1  
до                     Департаменту патрульної поліції Національної поліції України                             
про скасування постанови про адміністративне правопорушення
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову інспектора взводу 2 роти 3 БПП у м.Кременчук УПП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції Коваленко Вікторії Андріївни ЕНА №4619763 від 30.04.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, закрити справу про адміністративне правопорушення.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21.05.2025 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову інспектора взводу 2 роти 3 БПП у м.Кременчук УПП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції Коваленко Вікторії Андріївни ЕНА №4619763 від 30.04.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, провадження по адміністративній справі, закрито. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.
Департамент патрульної поліції Національної поліції України , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу , вважає оскаржуване рішення таким , що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції не в повній мірі надано оцінку поясненням позивача, запереченням, доводам та доказам відповідача, не встановлено фактичні обставини, які були підставою для винесення інспектором поліції оскаржуваної постанови.
В обґрунтування посилається на те , що на підтвердження правомірності дій працівників поліції відповідачем до відзиву додано dvd-диск з відеозаписами з відеореєстратора службового автомобіля та портативних нагрудних відеореєстраторів поліцейських (відомості про технічні засоби, в порядку ст. 283 КУпАП, зазначено в постанові), які  є належними та допустимими доказами у справі з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності . Обставини, зафіксовані за допомогою вказаних технічних засобів не заперечувались сторонами та не були спростовані під час судового розгляду. Так, за допомогою відеореєстратора, встановленого в службовому автомобілі зафіксовано, як 30.04.2025 року під час патрулювання в м. Кременчук працівниками поліції було виявлено транспортний засіб ВАЗ 11183, номерний знак НОМЕР_1 водій якого, рухаючись по проспекту Свободи, 8А в крайній правій смузі, рух з якої дозволено тільки прямо, здійснив поворот ліворуч, чим порушив вимоги дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугах» та вимоги дорожньої розмітки 1.18, що є порушенням п.п.п 8.4 ґ ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП (5586). Судом першої інстанції не було взято до уваги відеозапис з відеореєстратора службового автомобіля 5586, як і доводи відповідача з посиланням на дане відео та фото зроблені з карти Гугл maps, які надані на dvd-диск до відзиву, що по проспекту Свободи 8А в м. Кременчук наявне перехрестя зі складним плануванням, рух по якому регулюється дорожніми знаками 5.16 «Напрямок руху по смугах» в поєднані з дорожньою розміткою 1.18. яка показує дозволені напрямки руху по смугах на перехресті. Також , судом першої інстанції не було взято до уваги пояснення позивача, які зафіксовані на нагрудну відеокамеру працівнкиів поліції (файл 476266), зокрема, на запитання працівників поліції: «Чому водій завчасно не виконав вимоги д.з. 5.16 в поєднані з дорожньою розміткою», позивач вказав: «Я хотів, але мені не дали» просив не притягувати його до адміністративної відповідальності. Учасниками справи не заперечувалося та під час розгляду справи не було спростовано судом, що позивач рухався по проспекту Свободи, 8А в крайній правій смузі, рух з якої дозволено тільки прямо та здійснив поворот ліворуч. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським було з`ясовано всі фактичні обставини, враховано пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, покази технічного засобу, які згідно ст. 251 КУпАП є належними доказами по справі, встановлено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, дотримано порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення та прийнято правомірне рішення про накладення на останню адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відтак, вважає , що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення адміністративного позову в частині скасування постанови серії ЕНА №4619763 від 30.04.2025 року та закриття провадження у справі за ч. 1 ст. 122 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Просить скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 травня 2025 року по справі №524/5230/25, прийняти нову постанову у справі, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1  відмовити . Справу розглянути за відсутності представника відповідача.
Сторони належним чином повідомленні про час та дату судового засідання
Судом оприлюднено на веб-порталі судової влади України відповідну ухвалу про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Крім того,  вказана категорія справ відповідно до вимог ст. 286 КАС України розглядається в скорочені строки.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено суді апеляційної інстанції , що 30.04.2025 року інспектором взводу 2 роти 3 БПП у м.Кременчук УПП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Коваленко В.А. постановою серії ЕНА №4619763 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 340 грн. 00 коп. за ч. 1 ст. 122 КУпАП. У постанові зазначено, що ОСОБА_1 30.04.2025 року о 15 год. 21 хв. керуючи транспортним засобом ВАЗ 11183 д.н.з НОМЕР_1 по просп. Свободи, 8А у м. Кременчуці не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 (напрямки руху по смугах) та зі смуги з якої рух дозволено тільки прямо, здійснив поворот ліворуч, чим порушив п.8.4 ґ ПДР України. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Не погодившись з даною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що відповідач доказів правомірності оскаржуваної постанови суду не надав, факт вчинення позивачем наведеного правопорушення належними та допустимими доказами не доведений. Таким чином суд першої інстанції вважає, що докази порушення позивачем вимог п.п.п.8.4«г» ПДР України відсутні. Відповідно до ст. 247 КУпАП, ч. 3 ст. 286 КАС України суд першої інстанції дійшов висновку щодо скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, виходячи з наступного.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».
Згідно п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно п. 33.5 «Інформаційно-вказівні знаки» Правил дорожнього руху дорожній знак 5.16 «Напрямки руху по смугах» показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них. Якщо знак дозволяє поворот ліворуч з крайньої лівої смуги, то він дозволяє й розворот з цієї смуги. Дія знака, що встановлений перед перехрестям, поширюється на все перехрестя, якщо наступні знаки 5.16 «Напрямки руху по смугах» або 5.18 «Напрямок руху по смузі», установлені на ньому, не дають інших вказівок.
Частиною першою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, серед іншого, за порушення вимог дорожніх знаків. Санкція даної норми передбачає накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з приписами ч.1 ст. 72 та ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Приписами частини 2 статті 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Відповідно до частини 3 статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Отже, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху має містити, зокрема, посилання на  технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду №524/1284/17 від 19.02.2020.
Спірною постановою позивача притягнуто до відповідальності , оскільки 30.04.2025 року о 15 год. 21 хв. керуючи транспортним засобом ВАЗ 11183 д.н.з НОМЕР_1 по просп. Свободи, 8А у м. Кременчуці не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 (напрямки руху по смугах) та зі смуги з якої рух дозволено тільки прямо, здійснив поворот ліворуч, чим порушив п.8.4 ґ ПДР України. 
За матеріалами справи оскаржувана постанова оформлена в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, та містить відомості, встановлені ч. 3 ст. 283 КУпАП, а саме: відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); розмір штрафу із зазначенням порядку його сплати, правових наслідків невиконання адміністративного стягнення та порядку його оскарження, прав особи яка притягується до адміністративної відповідальності.
Відповідно до пункту 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.
Зокрема, такими є відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис та докази вчиненого правопорушення, які додаються до постанови.
Колегія суддів звертає увагу, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, підлягають зазначенню у постанові про адміністративне правопорушення, оскільки частиною третьою статті 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
Таку правову позицію також висловив Верховний Суд у постановах від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а та від 19.02.2020 у справі № 524/1284/17.
Водночас, як встановлено судом апеляційної інстанції  оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення спеціальним приладом, відомості про які також мали б бути відображені в постанові згідно з вимогами ст. 283 КУпАП.
Поряд з цим, доводячи вину позивача у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, відповідач разом з відзивом на позовну заяву надав до суду  dvd-диск з відеозаписами з відеореєстратора службового автомобіля та портативних нагрудних відеореєстраторів поліцейських , вказуючи, що саме наданий відеозапис доводить  вину позивача у вчиненому правопорушенні.
Враховуючи положення вище зазначених правових норм колегія суддів зазначає, що відсутність в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис та про наявність відеозапису, з точки зору процесуального законодавства статті 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Отже, відеоінформація, яка відображена на дослідженому відеозапису, жодним чином не доводить факту вчинення позивачем правопорушення та вказаний відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не містить посилань на такий технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, що нівелює доказове значення наданого відповідачем відеозапису.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не надано жодних належних доказів не підтвердження скоєння позивачем порушень ПДР України.
Також, колегія суддів наголошує про наявність процесуального обов`язку відповідача, передбачений частиною другою статті  77 КАС України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Крім того, колегія суддів зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.
Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень (в цьому випадку - інспектором поліції) при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення, оскільки унеможливлює врахування судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, наданих відповідачем відеозаписів в якості доказу.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові  від 19.02.2020 у справі № 524/1284/17, яка є обов`язковою для врахування в силу приписів частини п`ятої статті  242 КАС України.
Будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 121 КУпАП, відповідачем не надано.
Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо фактичного визнання ОСОБА_1 вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки в силу правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.07.2020 у справі № 177/525/17, сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.
Суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень трактуються на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.
Таким чином, колегія суддів вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку відповідачем в порушення вимог статті 72 КАС України не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що в свою чергу не дає можливості встановити вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що відсутність доказів на підтвердження відповідних обставин не дають підстав для встановлення вини особи у вчиненні правопорушення та, зокрема, не дають підстав для підтвердження самої події правопорушення.
Разом з цим наявність самої постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.
Колегія суддів бере до уваги, що постанова у справі про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені особою, яка може бути зацікавленою, тоді як підтвердження зазначених у постанові обставин матеріали справи не містять.
Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих у розумінні статей 73 - 74 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення.
Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови та є підставою для її скасування.
Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а провадження у справі – закриттю.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду  - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
З огляду на положення статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст. ст.  242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328  Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу    залишити без задоволення.
Рішення  Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.05.2025 по справі № 524/5230/25  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    І.М. Ральченко