ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
03 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 212/5202/23
провадження № 61-3645св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2023 року у складі судді Козлова Д. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2024 року у складі колегії суддів Тимченко О. О., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,
 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків.
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до  акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - АТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків.
 
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , який працював з 08 січня 1990 року до 11 лютого 2009 року підземним прохідником в АТ «КЗРК», внаслідок чого через тривалу працю в шкідливих умовах у ОСОБА_2 виникли різноманітні професійні захворювання. 
 
Працюючи в АТ «КЗРК» ОСОБА_2 виконував комплекс робіт в підземних умовах шахт (працював протягом 20 років 7 місяців) в умовах вібрації та пилу, рівні яких перевищували визначені нормативи. Таким чином на відповідача покладається відповідальність в частині нестворення для ОСОБА_2 на робочому місці належних, безпечних і нешкідливих умов праці. 
 
За довідками МСЕК від 07 червня 2010 року ОСОБА_2 повторно встановлена третя група інвалідності безстроково через професійне захворювання та підтверджено 65 % втрати ним професійної працездатності внаслідок професійного захворювання (30 % по вібраційній хворобі, 10 % через ХОЗЛ та 25 % через трудове каліцтво) безстроково. 
 
У лікарському свідоцтві про смерть від 15 листопада 2021 року № 531 зазначена причина смерті ОСОБА_2 , а саме: хронічний обструктивний бронхіт (профзахворювання 2009 року), що було підтверджено протоколом патологоанатомічного дослідження від 15 листопада 2021 року № 518 та посмертним епікризом померлого, яким встановлено, що значне погіршення стану ОСОБА_2 відбулось 14 листопада 2021 року вранці з появою вираженої задишки та приступу задухи, внаслідок чого смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_1 о 8:00 год. 
 
Внаслідок смерті чоловіка ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що позивач дуже переживала за стан здоров`я свого чоловіка, коли він перебував у лікарні чи лікувався вдома. Вона доглядала за ним, але стан здоров`я ОСОБА_2 погіршувався. Через значне погіршення стану здоров`я її чоловіка, яке сталось 14 листопада 2021 року, настала смерть ОСОБА_2 , що викликало у  ОСОБА_1 сильні душевні переживання та суттєве погіршення її самопочуття. 
 
Подальше поховання чоловіка та його відсутність вона переносить дуже важко, її турбує безсоння. Вказувала, що смерть чоловіка була раптовою та несподіваною. Вона досі не може оговтатись від перенесеного горя, оскільки вони проводили разом із померлим багато часу, стосунки між ними були дуже міцними. ОСОБА_1 залишилась без чоловіка, позбавлена його підтримки. Позивач втратила найдорожчу людину, яку ніким не можна замінити. Встановити ціну людського життя та повернути чоловіка позивача неможливо. Зазначала, що оскільки ОСОБА_2 помер внаслідок професійного захворювання та ускладнень, викликаних цим захворюванням, то моральні переживання не мали б місця, якби у свій час посадові особи відповідача вжили заходів для створення безпечних умов його праці, тому АТ «КЗРК» повинно відшкодувати спричинену їй моральну шкоду. 
 
Зазначала, що АТ «КЗРК» порушувало трудове законодавство з безпеки праці відносно ОСОБА_2 й раніше, оскільки 14 липня 2000 року при виконанні трудових обов`язків підземного прохідника з ним стався нещасний випадок, в результаті якого при падінні з висоти він отримав виробничу травму: перелом поперечних відростків хребців та забій поперекового відділу хребта. Таким чином при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, позивач виходить з принципів розумності та справедливості, враховує глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у життєвих стосунках, обсяг страждань, враховуючи переживання, яких вона зазнала у зв`язку зі смертю чоловіка.
 
Позивач просила суд стягнути з АТ «КЗРК» на її користь 1 000 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю чоловіка у зв`язку з професійним захворюванням без утримання податків на інших обов`язкових платежів.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням від 04 жовтня 2023 року, яке Дніпровський апеляційний суд постановою від 23 січня 2024 року залишив без змін, позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково.
 
Стягнув з АТ «КЗРК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків 400 000,00 грн без утримання з такої суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В задоволенні решти заявлених вимог відмовив.
 
Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд врахував глибину фізичних та моральних страждань ОСОБА_1 внаслідок смерті чоловіка, як наслідок отриманого ОСОБА_2 у 2009 році професійного захворювання, ступінь втрати працівником працездатності через отримані ним трудове каліцтво та профзахворювання, зважаючи на провину підприємства через незабезпечення безпечних умов праці такого працівника, тривалість проживання разом подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також те, що життя людини є найвищою цінністю, втрата якої для позивача є невідновлюваною втратою.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2024 року до Верховного Суду, АТ «КЗРК», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її із Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
 
09 квітня 2024 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
В касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 820/11362/15, від 07 листопада 2019 року у справі № 480/4322/18 та інших.
 
У касаційній скарзі зазначається, що позивач не довів причинного зв`язку між професійним захворюванням та смертю потерпілого. В матеріалах справи відсутня довідка МСЕК про встановлення причинного зв`язку між професійним захворюванням та смертю потерпілого ОСОБА_2 . Суд, фактично не маючи спеціальних знань в галузі медицини, перебрав на себе функцію МСЕК та зробив висновок про наявність причинного зв`язку між професійним захворюванням (хронічним обструктивним захворюванням легень) та смертю чоловіка позивача.

Доводи інших учасників справи
 
Позивач не надсилала відзив на касаційну скаргу.
 
Фактичні обставини справи
 
Суд установив, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Тернівським районним у м. Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 29 грудня 2017 року ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_1 , актовий запис № 378.
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 22 лютого 2016 року, що підтверджується відмітками у паспорті громадянина України ОСОБА_2 (серія НОМЕР_1 ) та паспорті громадянина України ОСОБА_1 (серія НОМЕР_2 ) 
 
ОСОБА_2 працював з 08 січня 1990 року по 11 лютого 2009 року підземним прохідником в тресті «Кривбасшахтобуд» ВО «Кривбасруда», яке було перейменовано у Шахтобудівельне управління ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат», правонаступником якого стало ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого стало ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та правонаступником якого наразі є АТ «Криворізький залізорудний комбінат», звідки він звільнився у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_2 (серія НОМЕР_3 ).
 
На підставі акта про нещасний випадок від 19 липня 2000 року № 17, складеного у Шахтобудівельному управлінні ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат», встановлено отримання 14 липня 2000 року ОСОБА_2 , який працював підземним прохідником, трудового каліцтва через нещасний випадок на виробництві внаслідок падіння з висоти та перелому поперекових відростків хребта Л-2, Л-3, Л-4, Л-5 із забоєм поперекового відділу хребта, що сталось з причин порушення відповідальними особами підприємства законодавства про охорону праці.
 
Також відповідно до акта № 21 розслідування хронічного професійного захворювання від 03 квітня 2009 року, складеного на ВАТ «КЗРК», встановлено наявність у ОСОБА_2 , який працював в умовах впливу шкідливих факторів 20 років 7 місяців, з яких 18 років 1 місяць на підприємстві відповідача, професійних захворювань, що підтверджується медичним висновком Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 10 лютого 2009 року, причини виникнення яких були конструктивні недоліки обладнання, інструментів та машин, що були джерелами вібрації, рівень якої перевищував допустимі нормативи, а також через перевищення допустимих нормативів запиленості повітря робочої зони.
 
Згідно із довідками МСЕК № 008547 та № 002617 від 07 червня 2010 року, ОСОБА_2 внаслідок повторного огляду було встановлено третю групу інвалідності безстроково через професійні захворювання та встановлено 65 % стійкої втрати працездатності безстроково внаслідок трудового каліцтва (25 %), вібраційної хвороби (30 %) та ХОЗЛ (10 %) з потребою у санаторно-курортному, медикаментозному лікуванні, масажах та ЛФК.
 
Стаціонарне та санаторно-курортне лікування ОСОБА_2 протягом 2009 - 2020 років у медичних закладах через отримані ним професійні захворювання підтверджуються долученими до справи виписками із його історії хвороби та виписними епікризами.
 
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 61 року, про що 16 листопада 2021 року Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) видано  свідоцтво про смерть, актовий запис № 1655.
 
Відповідно лікарського свідоцтва про смерть від 15 листопада 2021 року № 531 смерть ОСОБА_2 наступила внаслідок хронічного обструктивного бронхіту (професійне захворювання 2009 року), що підтверджується посмертним епікризом, протоколом патологоанатомічного дослідження від 15 листопада 2021 року № 518 та випискою з нього, з яких відомо, що значне погіршення стану ОСОБА_2 сталось 14 листопада 2021 року рано вранці з появою вираженої задишки та приступу задухи, що призвело до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 о 08:00 год внаслідок хронічного обструктивного захворювання легень (професійне захворювання 2009 року), яке ускладнене легеневим серцем, пневмосклерозом, емфіземою легень, застійною пневмонією.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права 
і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
У статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
 
Згідно із частинами першою, другою статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.
 
Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
 
Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
 
У статті 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
 
Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
 
Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
 
Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21).
 
У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» було зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
 
Створення неналежних умов виробництва призводить до порушення особистих немайнових прав особи на життя, на охорону здоров`я тощо.
 
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються критерії розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
 
Згідно із частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.
 
Право на звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи.
 
Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненої професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв`язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.
 
ОСОБА_1 звернулася із вимогою про відшкодування моральної шкоди, заподіяної у зв`язку зі смертю фізичної особи. Право на таке відшкодування виникло в позивача на підставі частини другої статті 1168 ЦК України, яка передбачає компенсацію моральної шкоди, спричиненої смертю фізичної особи її дружині.
 
Встановити грошовий еквівалент людського життя чи повернути втрачену близьку людину неможливо. Моральна шкода, завдана смертю рідної особи, за своєю природою не підлягає повному матеріальному відшкодуванню, оскільки не існує точних чи універсальних критеріїв для вираження глибини душевного болю у майновій формі. Будь-яка сума компенсації моральної шкоди є лише умовним і приблизним відображенням реальних страждань, які зазнала особа і не може бути повною чи досконало адекватною втраченому.
 
Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягнувши на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника, пов`язаною з виконанням трудових обов`язків 400 000,00 грн. В задоволенні решти позову відмовив.
 
Скаржник в касаційній скарзі вказує, що в матеріалах справи відсутня довідка МСЕК про встановлення причинного зв`язку між професійним захворюванням та смертю потерпілого ОСОБА_2 , а тому суди попередніх інстанцій дійшли до помилкового висновку про часткове задоволення позову.
 
У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 185/10591/21зазначено, що: «Скасовуючи законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції неправильно застосував зазначені вище норми матеріального права, та посилаючись лише на відсутність в матеріалах справи довідки про первинний огляд МСЕК, дійшов помилкового висновку про відсутність доказів втрати позивачем працездатності. Обґрунтовуючи судове рішення про відмову у задоволенні позову виключно відсутністю в матеріалах справи довідки про первинний огляд МСЕК, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи іншим доказам, які суд першої інстанції вважав достовірними та такими, що підтверджують наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди».
 
Колегія суддів Верховного Суду вказує, що в матеріалах справи наявні інші докази, які підтверджують право позивача на відшкодування моральної шкоди, зокрема:
- акт про нещасний випадок від 19 липня 2000 року № 17, складений у Шахтобудівельному управлінні ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат» у якому зазначено про трудове каліцтво  ОСОБА_2  через нещасний випадок на виробництві внаслідок падіння з висоти з переломом поперекових відростків хребта Л-2, Л-3, Л-4, Л-5, забоєм поперекового відділу хребта, що стався з причин порушення відповідальними особами підприємства законодавства про охорону праці;
- акт від 03 квітня 2009 року № 21 щодо розслідування хронічного професійного захворювання, який складений на ВАТ «КЗРК» та засвідчує наявність у  ОСОБА_2 професійних захворювань, підтверджених медичним висновком Інституту промислової медицини від 10 лютого 2009 року. Робота в умовах шкідливих факторів тривала 20 років 7 місяців, з них 18 років 1 місяць - на підприємстві відповідача. Причинами захворювань стали конструктивні недоліки обладнання, підвищений рівень вібрації та запиленості повітря;
- довідки МСЕК від 07 червня 2010 року № 008547 та № 002617, які підтверджують, що за результатами повторного огляду ОСОБА_2 безстроково встановлено третю групу інвалідності та 65 % стійкої втрати працездатності внаслідок трудового каліцтва (25%), вібраційної хвороби (30 %) і ХОЗЛ (10 %), з рекомендаціями щодо санаторно-курортного та медикаментозного лікування, масажів і ЛФК;
- виписки з історії хвороби, а також виписні епікризи, що підтверджують факт стаціонарного та санаторно-курортного лікування ОСОБА_2 у 2009-2020 роках у зв`язку з професійними захворюваннями;
- лікарське свідоцтво про смерть від 15 листопада 2021 року № 531, у якому зазначено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , причиною смерті став хронічний обструктивний бронхіт (професійне захворювання 2009 року), що підтверджується посмертним епікризом, протоколом патологоанатомічного дослідження від 15 листопада 2021 року № 518 та відповідною випискою. Смерть настала внаслідок хронічного обструктивного захворювання легень (професійне захворювання 2009 року), ускладненого легеневим серцем, пневмосклерозом, емфіземою легень і застійною пневмонією.
 
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що відповідач АТ «КЗРК» є особою, що несе відповідальність з відшкодування моральної шкоди позивачу - дружині померлого, оскільки у зв`язку зі смертю чоловіка від профзахворювання вона відчуває моральні страждання, які полягають у душевних та психічних муках, що призводять до порушення її звичного ритму та способу життя.
 
Враховуючи зазначене, суди першої та апеляційної інстанцій всебічно та повно з`ясували усі юридично значущі обставини справи, встановили права й обов`язки сторін, належним чином дослідили обставини виникнення професійного захворювання у ОСОБА_2 , що у підсумку призвело до його смерті, а також ретельно проаналізували характер, глибину та тривалість моральних страждань позивача, яка втратила чоловіка. Суд врахував зміни, що настали у життєвих обставинах позивача після втрати найближчої людини, її постійну потребу в турботі та підтримці, які були безповоротно втрачені, а також емоційні наслідки пережитої втрати, які мають незворотний характер і призводять до глибоких душевних переживань і страждань.
 
Варто зауважити, що в касаційній скарзі відсутні доводи щодо вказівки в резолютивній частині оскаржуваного рішення про стягнення грошового відшкодування без утримання з такої суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, тому суд касаційної інстанції не перевіряє законність оскарженого судового рішення в частині цієї вказівки.
 
Суди детально перевірили усі доводи сторін, зокрема заперечення відповідача, дали їм належну правову оцінку відповідно до вимог матеріального та процесуального права, і на підставі зібраних письмових доказів ухвалили законні та обґрунтовані рішення.
 
Посилання в касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 820/11362/15, від 07 листопада 2019 року у справі № 480/4322/18 та інших є безпідставними, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
 
Отже, доводи касаційної скарги не спростовують зроблені у справі висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
З огляду на вказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.
 
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | А. І. Грушицький                                                                          І. В. Литвиненко                                                                                        Є. В. Петров