ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2025 року          м.Дніпро         Справа №  908/933/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:       
головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач),       
суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М.       
       
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Юридична компанія “Право Гарант” на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.06.2024 у справі № 908/933/24       
за позовом Концерн “Міські теплові мережі”       
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Юридична компанія “Право Гарант”       
про стягнення коштів ?       

ВСТАНОВИВ:
       
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:       
       
01.04.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерн “Міські теплові мережі” до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Юридична компанія “Право Гарант” про стягнення заборгованості за відпущену теплову енергію в розмірі 52 894,63 грн.       
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачу у період часу жовтень 2017 року по квітень 2021 року відпущено теплову енергію до частини нежитлового приміщення. Заборгованість за відпущену теплову енергію склала 52?894,63 грн.       
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 10.06.2024 у справі? № 908/933/24 позов задоволено повністю.       
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Юридична компанія “Право гарант” на користь Концерну “Міські теплові мережі” заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 52? ???894,63 грн (п`ятдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто чотири гривні 63 коп.).              
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Юридична компанія “Право гарант” на користь Концерну “Міські теплові мережі”        витрати із сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.).       
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем виконано зобов`язання щодо надання послуги з постачання теплової енергії у заявлений спірний період, однак відповідачем оплата за надані послуги з постачання теплової енергії у передбачені строки та в повному обсязі не здійснена.       
Позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки граничний строк для сплати заборгованості припадає на період дії карантину та воєнного стану.       
       
Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:       
       
Не погодившись Товариство з обмеженою відповідальністю “Юридична компанія “Право Гарант” подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.06.2024 у справі № 908/933/24, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.       
       
Узагальнення доводів апеляційної скарги:       
       
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:       
Скаржник не погоджується з рішенням суду першої інстанції і вважає, що рішення суду в зазначеній справі було ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.       
Також скаржник вказує на те, що мiж позивачем та відповідачем не укладено договору про постачання теплової енергiї. Закон України «Про теплопостачання» та ч. 2 ст. 275 ГК України встановлюють, що постачання теплової енергiї можливе виключно на пiдставi договору.       
Скаржник також звертає увагу на те, що у перiод жовтень 2017 р. – квiтень 2021 р. теплову енергiю фактично не постачали до примiщень Вiдповiдача. Позивач не надав доказiв реального постачання послуг iз теплопостачання.       
Скаржник зауважує на тому, що виявлено суттєвi невiдповiдностi в розрахунках:        теплове навантаження: Заявлено 0,006036 Гкал/годину, тодi як фактичний показник – 0,005203 Гкал/годину (вiдповiдно до технiчної документацiї); кiлькiсть радіаторiв: Замість 5 чавунних радiаторiв у розрахунках Позивач вказав 7, що вплинуло на обсяг теплової енергiї. Завищена сума заборгованостi (52 894,63 грн) через помилки в розрахунках.       
Позивач не надав допустимих, достовiрних i достатнiх доказiв фактичного постачання теплової енергiї.       
Суд першої iнстанцiї не врахував вiдсутнiсть таких доказiв у матерiалах справи.       
Позивач подав вимогу про стягнення заборгованостi 01.04.2024 р., тобто пiсля спливу трирiчного строку позовної давностi (перiод жовтень 2017 р. – квiтень 2021 р.).       
Вiдповiдно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давностi є пiдставою для вiдмови у задоволеннi позову.       
Цi обставини є пiдставами для скасування рiшення суду першої iнстанцiї та повної вiдмови у задоволеннi позову.       
       
Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:       
       
Концерн “Міські теплові мережі” не скористався своїм правом та не надав відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.       
       
Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:       
       
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2024 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді Коваль Л.А., суддів Чередка А.Є., Мороза В.Ф.       
У зв`язку з перебуванням на лікарняному головуючого судді Коваль Л.А., 07.08.2024 призначено повторний автоматизований розподіл справи між суддями, за результатами якого, для вирішення питання відкриття провадження у справі, залишення без руху тощо, визначено новий склад суду у складі: головуючого судді Чус О.В., суддів Чередка А.Є., Мороза В.Ф.       
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.08.2024 апеляційну скаргу залишено без руху, надавши апелянту строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків, а саме:       
- доплатити судовий збір у встановленому порядку, розмірі 60 коп., надати до суду докази його сплати.       
13.08.2024 апелянтом подано клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги з доказами їх усунення.       
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.09.2024 (колегією суддів у складі: головуючого судді Коваль Л.А., суддів Мороза В.Ф., Чередка А.Є.) відкрито апеляційне провадження у справі за вищевказаною апеляційною скаргою; розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.       
Відповідно до пункту ???2.3.50 ???Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України ???від ???26.11.2010р. №30, зі змінами, внесеними згідно з Рішеннями Ради суддів України, відповідно до пункту 2.7.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №2 від 08.10.18р. зі змінами, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи                             ?        № 908/933/24 (обґрунтування призначення проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи: рішення зборів суддів, оформлене протоколом зборів суддів №5 від 04.10.2024року, розпорядження керівника апарату суду №6 від 07.10.2024року).       
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2024 у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В, Кощеєв І.М.       
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.10.2024        ?прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Юридична компанія “Право Гарант” на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.06.2024 у справі № 908/933/24.       
Розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.       
       
Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:       
       
Концерн “Міські теплові мережі” діє на підставі статуту.              
Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.              
Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше.       
Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Товариству з обмеженою відповідальністю Юридична компанія “Право гарант” (відповідач у справі) на праві власності належить об`єкт нерухомого майна – нежитлове приміщення №134, площею 119,3 м2 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 39А.       
На адресу відповідача була надіслана вимога від 17.01.2023 № 14/05-юр про погашення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії. До вимоги було додано рахунки, акти за теплову енергію за особовим рахунком № 221471 за період жовтень 2017 по квітень 2021 року на 40 аркушах. Надано доказ надсилання – фіскальний чек від 17.01.2023.       
       
Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:       
       
Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного:       
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України ,колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанцїі в частині неоспорюваних сторонами фактичних обставин справи відносно того, що Товариству з обмеженою відповідальністю Юридична компанія «Право гарант» (відповідач у справі) на праві власності належить об`єкт нерухомого майна – нежитлове приміщення №134, площею 119,3 м2 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 39А, а відповідно до статуту Концерн «Міські теплові мережі» основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну; предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення  теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше.       
За текстом позовної заяви вбачається, що « … Не зважаючи на відсутність укладенного між сторонами договору, КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» у період з жовтня 2017 року по квітень 2021року відпустив ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ПРАВО ГАРАНТ»» теплову енергію до частини нежитловного приміщення 134 першого поверху (літ.А-4), розташованого за адресою: України, 69019, місто Запоріжжя, вулиця Незалежної України (стара назва – вилця Сорок років Радянскої України, буд.39-А…».       
Враховуючи зміст, доданого до позовної заяви розрахунку основного боргу, колегія суддів апеляційного господарського суду виснує, що  предметом позовних вимог   є матеріально – правова вимога позивача про стягнення з ТОВ «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ПРАВО ГАРАНТ»» заборгованості за поставлену теплову енергію за період з жовтня 2017 року по квітень 2021року у розмірі 52?894,63 грн.       
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач зазначав, в тому числі на наступне: « … Відсутність постачання теплової енергії до приміщення Відповідача також досліджувалася в межах справи № 908/3366/19 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ТОВ «ЮК «ПРАВО ГАРАНТ» про стягнення заборнованості…»              
Колегія суддів зауважує що згідно з частиною третьою статті 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.       
Загальновідомі факти, коли вони визнані такими судом, не потребують доказування.       
Загальновідомість того чи іншого факту може мати різні межі. Він може бути відомий у межах країни, окремої області, населеного пункту. Це об`єктивні межі загальновідомості певного юридичного факту.       
Крім об`єктивних меж загальновідомість певного юридичного факту має і суб`єктивні межі: даний факт повинен бути відомий не тільки певним особам (наприклад, мешканцям населеного пункту), але й всьому складу суду, який розглядає справу.       
Відповідний правовий висновок викладено в постанові КГС ВС від 19.06.2018 у справі № 922/3946/16.       
Колегією суддів, визнається як загальновідий той факт, що в державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/)      за відповідними критеріями пошуку можна знайти справу, в якій приймала участь сторона спору.       
Пунктами 3, 4, 8 частини першої статті 267 ГПК України визначено, що суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду: з`ясовує обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень; з`ясовує, які обставини визнаються чи заперечуються учасниками справи; вчиняє інші дії, пов`язані із забезпеченням апеляційного розгляду справи.
В силу приписів вказаних норм закону суд не позбавлений можливості самостійно дослідити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, з метою вирішення питання наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, та доказів на їх підтвердження [див., зокрема, близькі за змістом висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2021 у справі № 910/3191/20 (пункт 39.5), від 11.05.2021 у справі № 923/1132/16 (пункт 56.8), від 06.07.2023 у справі № 908/3413/21 (908/2098/22) (пункт 34)].
За текстом ухвали Господарського суду Запорізької області про відкриття провадження у справі      № 908/3366/19 від        09.12.2019р. : « .. 03.12.2019 до Господарського суду Запорізької області звернувся позивач Концерн «Міські теплові мережі»      з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право Гарант»  про стягнення суми основного боргу в розмірі 44  449,98 грн, суми інфляційних втрат у розмірі 10  15,76 грн, 3% річних у розмірі 2  710,15 грн…»        (https://reyestr.court.gov.ua/Review/86174533)       
В  свою чергу,  за змістом розрахунку основного боргу заборгованості за поставлену теплову енергію за період з жовтня 2017 року по квітень 2021року у розмірі 52 894,63 грн заборгованість відповідача перед позивачем за період жовтень 2017 року – листопад 2019 року за «мінусом» заборгованості «грудень 2019 року – квітень 2021 року у розмірі 19?467,67 грн становить 33?426,96 грн.       
За текстом ухвали Господарського суду Запорізької області про залишення позову без розгляду від 16.01.2020року у справі № 908/3366/19: « … 16.01.2020 від позивача через канцелярію суду надійшла заява в порядку ч.1 п.5 ст. 226 ГПК України про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з тим, що позивач не має змоги надати всі документи в обґрунтування заявлених вимог.       
Право заявляти клопотання (заяви) є важливим процесуальним правом осіб, які беруть участь у справі. Клопотання можуть стосуватися різних питань щодо розгляду справи і повинні бути обґрунтованими.       
Заява позивача в порядку ст. 226 ГПК України не суперечить нормам діючого законодавства України, тому задовольняється судом та позов про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 44 449,98 грн залишається без розгляду…»       
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.       
Таким чином, внаслідок того, що позивач звернувся до суду з письмовою заявою про залишення позову без розгляду до початку розгляду справи по суті, господарський суд залишає позов без розгляду       
Господарський суд Запорізької області, звертає увагу позивача на те, що згідно ч. 4 ст. 226 ГПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно…»              
Відповідно до частин 1,3 статті 166 Господарського процесуального кодексу України:       
1. У відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення.       
3. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу.       
За текстом відповіді на відзив: « …Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.10.2023 року у справі № 908/2504/23 було задоволено позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право гарант»» про стягнення        заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021р. по 35.05.2023р…».       
Колегія суддів констатує, що за текстом мотивувальної частини Постанови Центрального апеляційного господарського суду від 14.03.2024 року у справі № 908/2504/23, якою апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична компанія Право гарант на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.10.2023 у справі №908/2504/23 залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 16.10.2023 у справі №908/2504/23, відповідно, залишено без змін:              
« …Позов обґрунтовано тим, що з 01.11.2021 набув чинності типовий індивідуальний договір №72226211 про надання послуги з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення №134, площею 119,3 м2 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 39А між позивачем та ТОВ ЮК ПРАВО ГАРАНТ. На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві теплову енергію у період 01.11.2021-31.05.2023 на загальну суму 76 739,48 грн. Відповідачем не виконано обов`язкову з оплати теплової енергії, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 76 739,48 грн, що сталою підставою для звернення до суду з даним позовом.       
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.10.2023 у даній справі позов задоволено повністю.       
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична компанія Право гарант (69037, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 39-А; ідентифікаційний код юридичної особи 37778473) на користь Концерну Міські теплові мережі (бул. Гвардійський, 137, м. Запоріжжя, 69091, ідентифікаційний код юридичної особи 32121458) заборгованість за надану послугу з постачання теплової енергії в розмірі 76 739,48 грн (сімдесят шість тисяч сімсот тридцять дев`ять гривень 48 коп.).       
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична компанія Право гарант (69037, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 39-А; ідентифікаційний код юридичної особи 37778473) на користь Концерну Міські теплові мережі (бул. Гвардійський, 137, м. Запоріжжя, 69091, ідентифікаційний код юридичної особи 32121458) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 коп.).       
Не погодившись з зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Юридична компанія Право гарант, в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області від 16.10.2023 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.       
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:       
-скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що типовий договір №72226211 між позивачем та відповідачем є укладеним, оскільки співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору з огляду на те, що будівля №39А по вул. Незалежної України в м. Запоріжжя не є багатоквартирним будинком, а отже прийняття рішення співвласників багатоквартирного будинку про вибір моделі договірних відносин є неможливим;       
-у рахунках на оплату послуг, які надані позивачем, не було розміщено повідомлення про місце опублікування тексту договору; позивач не виконав вимоги ч.5 ст.13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», тому, на думку апелянта, договір №72226211 від 01.11.2021 є не укладеним;       
-апелянт зазначає, що ним не вчинялися дії, які б свідчили про бажання укласти договір, а саме: відповідач не надавав позивачу підписану заяву-приєднання до договору, не сплачував рахунки за надані послуги;       
-ТОВ ЮК Право гарант за період листопад 2021 травень 2023 не отримувало теплову енергію від Концерну «МТМ»; відсутність постачання теплової енергії до приміщення відповідача також досліджувалося в межах справ №908/2188/18, №908/3366/19;       
-скаржник вважає, що факт отримання послуг як підстава приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) не може бути підтверджений рішеннями Запорізької міської ради про початок та кінець опалювального сезону;       
-позивачем не надані акти наданих послуг та докази їх направлення відповідачу, долучені рахунки до позовної заяви не містять підпису уповноваженої особи та печатки позивача;       
-обов`язковою істотною умовою для типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії є максимальне теплове навантаження на будівлю/будинок, що не було зазначено у договорі №72226211, тому сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору №72226211, таким чином, він є не укладеним;       
-відповідач не погоджується з розрахунком позивача суми заборгованості у розмірі 76 739,48 грн., адже позивачем безпідставно нараховано ЗБП, МЗК за період з листопада 2021 по травень 2023 у загальній кількості 4,60227 Гкал; наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом, який підтверджує дійсний розмір заборгованості…       
… 23.01.2024 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким просить суд апеляційну скаргу ТОВ ЮК Право гарант залишити без задоволення, рішення Господарського суду Запорізької області від 16.10.2023 залишити без змін.       
Відзив обґрунтований наступним:       
-співвласники багатоквартирного будинку по вул. Незалежної України, 39А в місячний термін не визначились з моделлю організації договірних відносин та з урахуванням спливу 30-деного строку з моменту опублікування позивачем відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води публічний договір № 72226211 є укладеним з 01.11.2021;       
-враховуючи знаходження належного відповідачу на праві власності приміщення №134 вул. Незалежної України, 39А у м. Запоріжжя в багатоквартирному будинку, відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення (в порядку Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019 р.), тому вказане приміщення є опалювальним;       
-факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться приміщення відповідача підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2021-2022, 2022-2023 років, відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальні сезони у м. Запоріжжі, знаходженням нежитлового приміщення відповідача у багатоквартирному житловому будинку;       
-посилання відповідача на справи №908/2188/18 та 908/3366/19 не заслуговують уваги у зв`язку з їх розглядом за іншим законодавством, а також за період, що не охоплений даною справою;       
-виставлені відповідачу рахунки відповідають вимогам пп. 1, 2, 3, 4, 5, 8 ч. 3 ст.8 ЗУ Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання та спираючись на позицію Верховного Суду у справі №920/1343/21, позивач зазначає, що наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку;       
-позивач зауважує, що об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень, які є невід`ємною частиною житлового будинку. У випадку якщо приміщення споживача не підпадає під ознаки приміщення з індивідуальним опаленням, окремого приміщення з транзитними мережами опалення, приміщення з комбінованою системою опалення та не є допоміжним приміщенням чи місцями загального користування - таке приміщення є опалювальним;       
-інформацію щодо теплового навантаження на будинок позивачем було розміщено на власному сайті;       
-для здійснення перевірки нарахувань позивачем було надано всі необхідні дані, що містяться в рахунку, а саме покази приладу обліку, площу опалювальних приміщень у будинку, площу приміщення відповідача, тарифи що діяли в розрахунковому періоді; натомість апелянт намагається піддати сумніву всі докази позивача, будуючи власну позицію виключно на принципі негативного доказування, у той час як апелянт повинен нести зобов`язання із надання своїх доказів, оскільки кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається.       
Розглянувши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного…       
… Як вбачається з матеріалів справи, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Товариству з обмеженою відповідальністю Юридична компанія Право гарант на праві власності належить об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення №134, площею 119,3 м2 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 39А.       
02.10.2021 на виконання вимог Закону України Про житлово-комунальні послуги, концерн Міські теплові мережі розмістив на офіційному сайті індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Вказані договори є публічними договорами приєднання і вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаних договорів будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків.       
Відповідно до вищенаведеного, станом на 01.11.2021 Типовий індивідуальний договір №72226211 про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі Договір) до нежитлового приміщення №134, площею 119,3 м2 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 39А, між позивачем (Концерном МТМ) та відповідачем (ТОВ ЮК ПРАВО ГАРАНТ) є укладеним.       
Згідно з пунктом 4 Договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги.       
У пункті 5 Договору зазначено, що виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.       
Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання.       
Відповідно до пункту 11 Договору, обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315.       
Згідно з п. 31 Договору вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу визначається на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця http://teploseti.zp.ua.       
Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць (п. 32 Договору).       
Пунктом 34 Договору визначено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.       
Позивачем надано послугу з постачання теплової енергії за період листопад 2021-травень 2023 на загальну суму 76 739,48 грн., що підтверджується відповідними рахунками постачання теплової енергії за вказаний період.       
Відповідач отриману теплову енергію на суму 76 739,48 грн. не оплатив, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у відповідному розмірі.       
Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині оплати обсягу спожитої послуги стало підставою звернення позивача до суду про стягнення боргу в розмірі 76 739,48 грн.       
Предметом розгляду у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача вартості наданих послуг з постачання теплової енергії.       
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, місцевий господарський суд виходив із того, що через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування Концерном відповідно до вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання (02.10.2021), між Концерном Міські теплові мережі та ТОВ ЮК ПРАВО ГАРАНТ, з 01.11.2021 укладений типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії №72226211. Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться приміщення відповідача підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2021-2022, 2022-2023 років, відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі, знаходженням нежитлового приміщення відповідача у багатоквартирному житловому будинку; позивачем первинними документами бухгалтерського обліку доведено надання послуг з постачання теплової енергії відповідачу у заявленому розмірі за спірний період. З огляду на відсутність з боку відповідача оплати за надані послуги, вказане є підставою для задоволення позовних вимог…       
.. Відповідно до приписів ст.ст. 3, 4 Закону України Про теплопостачання від 02.05.2005р. №2633-IV, відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.       
Укладання договору на постачання теплової енергії передбачено ст. ст. 24, 25 Закону України Про теплопостачання та є обов`язковим для сторін на підставі закону.       
За змістом ст. 25 вказаного Закону, теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами, водночас своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основними обов`язками споживача теплової енергії (ст. 24 Закону).       
Положеннями ст. 1 Закону України Про теплопостачання визначено, що:       
споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;       
теплова енергія - це товарна продукція, яка виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;       
теплова мережа - це сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.       
Отже, обов`язковою ознакою споживача теплової енергії, а саме споживачем теплової енергії може бути особа (ОСББ, житлово-комунальні організації, виконавці послуг), теплоспоживче обладнання якої (внутрішньобудинкові системи, мережі, устаткування тощо) через тепловий ввід приєднане або має технічні можливості для приєднання до місцевої (розподільчої) теплової мережі.       
У офіційному виданні Голос України № 231 від 09.12.2017р. був опублікований Закон України Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017р. № 2189-VІІІ (далі Закон).       
Відповідно до п. 1 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (з 10.12.2017р.), та вводиться в дію з 01.05.2019 р., крім окремих його положень, які вводяться в дію пізніше.       
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 2 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017р. №2189-VІІІ, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.       
У ст. 1 Закону № 2189-VІІІ визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.       
Відповідно до ст. 5 Закону України Про житлово-комунальні послуги, до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління з побутовими відходами.       
За приписами ч. 1 та 2 ст. 12 Закону України Про житлово-комунальні послуги, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).       
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.       
Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст. 1, ч. 2 ст. 6 Закону).       
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону).       
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 7, ч. 2 ст. 8 Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Виконавець комунальної послуги зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.       
Згідно з ч. ч. 2, 3, 7 ст. 21 Закону України Про житлово-комунальні послуги, виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.       
Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.       
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.       
Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.       
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).       
Відповідно до ч.ч. 3, 6 ст.19 Закону України Про теплопостачання, споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо; споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.       
Так, 01.05.2021р. набрав чинності Закон України від 03.12.2020р. № 1060-ІХ Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг. Згідно з цим Законом внесено низку змін до Законів України що регулюють житлово-комунальні відносини, в тому числі і до Закону України Про житлово-комунальні послуги, зокрема до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону.       
Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.       
Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.       
У ч. 1 ст. 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги (в редакції Закону № 1060-IX від 03.12.2020р.) встановлено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме:       
1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку;       
2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою;       
3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.       
Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).       
У межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг.       
Згідно із ч. 7 ст. 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги, до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 цього Закону.       
За приписами ч.5 ст.13 Закону України Про житлово-комунальні послуги, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.       
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.       
Відповідно до абз. 2 п. 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017 р. №2189-VIII (в редакції від 01.05.2021р.), договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.       
Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019р. затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії.       
Постановами Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021р. та № 1023 від 08.09.2021р. внесено зміни до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових форм договорів, відповідно до яких згідно із Законом України Про житлово-комунальні послуги договори за новими правилами мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності зазначених постанов.       
Відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019р. (в редакції постанови КМУ №1022 від 08.09.2021р.), ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.       
Відповідно до п. 13 цих Правил надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах.       
Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до ст.ст. 13 і 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги.       
Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.       
Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.       
02.10.2021, на виконання вимог Закону, Концерн Міські теплові мережі оприлюднив на власному офіційному веб-сайті Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання (за посиланням в мережі Інтернет http://teploseti.zp.ua/ua/for_consumers/Public_contracts/).       
Згідно з п. 1 оприлюдненого Концерном Міські теплові мережі Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуг з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (послуга) індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України.       
Відповідно до п. 53 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, цей договір може бути розірваний у разі прийняття рішення співвласниками щодо зміни моделі договірних відносин відповідно до ст. 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги.       
Відповідно до положень ст. 1 Закону України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку:       
багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна;       
нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна;       
співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.       
Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.       
Як встановлено судом першої інстанції, вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ТОВ ЮК Право гарант відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13.10.2021 №279479185 зареєструвало у 2015 році за собою право приватної власності на об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення №134, площею 119,3 м2 (розмір частки 9/20 від загальної площі об`єкта 265,1 м2) за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 39А.       
Нежитлове приміщення відповідача є невід`ємною частиною житлового будинку, оснащеного приладом комерційного обліку теплової енергії Sonometer 2000 заводський №922804Y157, що підтверджується Актом приймання в експлуатацію приладу обліку теплової енергії (після держповірки) від 29.11.2021.       
З урахуванням системного аналізу вище наведених норм чинного законодавства і матеріалів справи, оскільки нежитлове приміщення, власником якого є відповідач, є невід`ємною (вбудованою) частиною житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 39А, відповідно, відповідач є співвласником житлового будинку, члени якого, у визначений нормативними актами строк, не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги, протилежного відповідачем не наведено, відповідні докази також не надані, відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що типовий індивідуальний договір №72226211 між Концерном МТМ та ТОВ ЮК Право гарант є укладеним з 01.11.2021.       
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що будинок №39А по вул. Незалежної України в м. Запоріжжя не є багатоквартирним будинком, тому прийняти рішення співвласників багатоквартирного будинку про вибір моделі договірних відносин є неможливим, спростовується вищенаведеним….»       
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів констатує, що типовий індивідуальний договір №72226211 між Концерном МТМ та ТОВ ЮК "Право гарант" було укладено лише      01.11.2021р.       
Відповідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.       
Заявами по суті справи, відповідно до частини 2 статті 161 Господарського процесуального кодексу України, є : позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.       
З урахуванням змісту заяв по суті, які подавалися сторонами в суді першої інстанції, колегія суддів виснує, що в період з з жовтня 2017 року по квітень 2021року між сторонами були відсутні договірні правовідносини з постачання теплової енергії по приміщення відповідачу Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична компанія «Право гарант» на праві власності– нежитлове приміщення №134, площею 119,3 м2 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 39А,       
Виходячи з принципу судочинства jura novit curia - "суд знає закони", неправильна юридична кваліфікація позивачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, відтак при розгляді цієї справи суди попередніх інстанцій мали самостійно перевірити доводи сторін щодо застосування закону, який регулює спірні правовідносини та надати правильну правову кваліфікацію цим відносинам і зобов`язанням сторін (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц та від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 905/2419/18).       
Враховуючи вищевикладене, між сторонами склалися правовідносини в яких за твердженнями позивача, він поставляв теплову енергію відповідачу, а останній її споживав у позадоговірний спосіб.       
Колегія суддів констатує, що надані позивачем акти приймання – передачі теплової енергії за жовтень 2017 року - квітень 2021року (а.с. 18-31) та Акт обстеження системи теплопостачання (а.с. 17) не містять підпису споживача Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право гарант»», як і доказів отримання них відповідачем по справі.       
Відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.       
Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України:       
1. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.       
2. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.       
З урахуванням вищевикладенного ,колегія суддів  не приймає до уваги як недопустимий в розумінні статті 77 Господарського процесуального кодексу України надані позивачем акти приймання – передачі теплової енергії за жовтень 2017 року - квітень 2021року (а.с. 18-31) та Акт обстеження системи теплопостачання (а.с. 17).
Із внесенням 17.10.2019 змін до Господарського процесуального кодексу України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".       
Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.       
Іншими словами тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.       
Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/16586/18.       
З урахуванням позиції позивача, який під час розгляду справи № 908/3366/19 в січні 2020 року «не зміг надати всі документи в обґрунтування заявлених вимог», а через чотири роки в квітні 2024 року подав такі докази, які не містять підпису відповідача та доказів отримання його останнім, колегія суддів доходить до висновку про факти на які посилається позивач, скоріше за все не мали місце, аніж були, а додані до позовної заяви докази - акти приймання – передачі теплової енергії за жовтень 2017 року - квітень 2021року (а.с. 18-31) та Акт обстеження системи теплопостачання (а.с. 17) є такими, що спрямовані на формування хибного уявлення у суду про обставини справи, які мають значення для справи.       
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає недоведеними позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до Товариства з обмеженою відповідальністю “Юридична компанія “Право Гарант” про стягнення 52 594,63 грн і приймає до уваги доводи апеляційної скарги в частині “… З наданим Позивачем розрахунком суми заборгованості у розмірі 52 894,63 грн. за період жовтень 2017 р. - квітень 2021 р. Відповідач не погоджується з наступних підстав.       
У наданих додатках до зазначеного договору Відповідачем виявлено суттєві невідповідності, які впливають на розрахунок вартості поставки теплової енергії в гарячій воді.       
Розмір приєднаного (максимального) теплового навантаження зазначено 0,006036 Гкал/годину, що перевищує показники, розраховані Фірмою «Інжсервіспроект» в Розрахунку тепла на опалення нежитлового приміщення № 134/2 за адресою вул. 40 років Рад. України (Незалежної України) буд. 39а м. Запоріжжя, здійсненого за замовлення Відповідача, в якому зазначено, що розрахункова теплова потужність складає - 6,05 кВт.       
1 кВт дорівнює 0.00086 Гкал/годину. Таким чином, 6,05 кВт - 0,005203 Гкал/годину.       
Неправильно визначено кількість теплового обладнання системи опалення офісу, а саме кількістю 7 (сім) радіаторів. Приміщення, що займає ТОВ ЮК «Право Гарант», обладнане чавунними радіаторами М-150 в кількості 48 секцій, з яких три по десять секцій і дві по дев`ять, всього 5 (п`ять) чавунних радіаторів М-150, що підтверджується Актом обстеження системи теплоспоживання від 18.04.2016 року, складеним інженером 1-ї категорії сектора ТІ Хільченко О.С. у присутності директора Відповідача.       
Тобто, замість 5 (п`яти) чавунних радіаторів М-150, які за фактом наявні в приміщенні Відповідача, Позивач розраховує теплової енергії в гарячій воді зазначає 7 (сім) чавунних радіаторів М-150, що значно впливатиме на розрахунок вартості теплової енергії.       
У зв`язку з цим, розрахунок розміру заборгованості здійснений Позивачем, який складає 52 894,63 грн. здійснений безпідставно. До того ж, він здійснений із врахуванням Позивачем теплового господарства Відповідача, що нараховує 7 (сім) чавунних радіаторів, що не відповідає фактичній кількості, а відтак, розмір вартості теплової енергії здійснено неправильно.       
Відсутність постачання теплової енергії до приміщення Відповідача також досліджувалось в межах справ № 908/3366/19 за позовом Концерн «Міські теплові мережі» до ТОВ «ЮК «ПРАВО ГАРАНТ» про стягнення заборгованості.       
У зв`язку з неможливістю Позивачем підтвердити постачання теплової енергії до приміщення Відповідача, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 16.01.2020р. по справі № 908/3366/19 позовна заява були залишені без розгляду, за заявою Концерну «МТМ».       
Отже, наданий до позовної заяви розрахунок заборгованості, не є належним доказом, який підтверджує дійсний розмір заборгованість…» .       
Саме по собі спрямування на адресу відповідача вимогаи від 17.01.2023 № 14/05-юр про погашення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії, до якої було додано рахунки, акти за теплову енергію за особовим рахунком № 221471 за період жовтень 2017 по квітень 2021 року на 40 аркушах, не породжує автоматичного стягнення з відповідача зазначеної суми заборгованості з урахуванням вищевстановлених колегією суддів фактичних обставин справи.       
Недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, відповідно до пунтку 2 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.       
Оскільки позивач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів у відповідності до приписів частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, розглянула апеляційну скаргу за його відсутності, а обов`язок несення негативниє наслідків позивачем від невчинення відповідної процесуальної дії цілком узгоджується з принципом диспозитивності господарського судочинства.       
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.       
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Запорізької області від 10.06.2024 у справі №?908/933/24 підлягає скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволеі позовних вимог, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Юридична компанія “Право Гарант” на нього, відповідно, підлягає задоволенню.       
       
Розподіл судових витрат:       
       
У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 3633,00 грн. підялгають стягненню з Концерну “Міські теплові мережі”.       
       
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,              
       
ПОСТАНОВИВ:
       
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Юридична компанія “Право Гарант” на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.06.2024 у справі № 908/933/24 – задовольнити.       
Рішення Господарського суду Запорізької області від 10.06.2024 у справі № 908/933/24 – скасувати.       
Прийняти нове рішення.
В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
          Стягнути з Концерну “Міські теплові мережі” (бул. Гвардійський, 137, м.
Запоріжжя, 69091 ЄДРПОУ 32121458) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Юридична компанія “Право Гарант” (69019, Запорізька обл., місто Запоріжжя, ВУЛИЦЯ НЕЗАЛЕЖНОЇ УКРАЇНИ, будинок 39-А, ЄДРПОУ 37778473) 3633,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ по справі.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено  статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.       
       
Головуючий суддя                                                            М.О. Дармін       
       
Суддя                                                                                І.М. Кощеєв       

Суддя                                                                                О.В. Чус